355 
kellő súlyozása révén visszaesés az alcsaládra s csak bajt és 
zavart támaszthat. Ide már talál a ndum brcvis essen stb. Itt 
kétségtelen, tiilmentek a kellő határon, de helyenként nagyon 
megfontolandó, vájjon pl. a Knautia és Scahiosa összefoglalása 
nem helyes és természetszerű-e. A szigorú egyesítés néhol csak 
pillanatra szül idegenkedést; de másrészt szigornan kellene meg- 
szabni, mire lehet és mire nem lehet génuszt alapítani s hogy a 
kisebbsnlyn génuszt tanácsosabb lenne az alnemzetség fokán 
hagyni (Erojdiila, DC Gansblnm Admis), ekkor némely furcsa 
szó is mellőzhető. 
Hogy ezután az ismert Salviniát, Linné Genei’a plantarnmának 
I. kiad. nyomán MarsiliánaJc. a mostani Marsiledt pedig Zalu- 
zianskga \\ü\\. nevezzük, a morfolognsok aligha engedik s a terje- 
delmes irodalom ellenére nem is kivánatos. 
A gyengesnlyn génnszok törlésének én vagyok a barátja 
( Lavatera. Parthenocissus, Hepafica, Larix) ; a génnszokat egységes 
elvek szerint valóban kritizálni és revideálni kellene. A hol szer- 
zőink túllépték a kellő határt, a természetszerúség elhanyagolásán 
kivid gyakorlati haszna nincs, sőt új útvesztőt teremtett. A sok 
és erőltetett összevonás éppen annyi nomenklatúrái változtatásnak 
élsz a forrása, sőt a systematicai degradatióval vagy az alsóbb 
fokra helyezettnek emelésével jeleskedő systematicns (pl. Regf.l 
és sok más), úgy látszik, a változtatgatásokkal autorságra is 
kacsint. 
A munka, ismételjük, nagyon tanulságos ; igazságos kritiká- 
val a részleteit ellenőrizhetjük, sőt a munka egyenesen ellenőrzésre 
is serkent vagy szólít. Azért mindenkinek melegen ajánljuk. 10 
márkáért, szépen kötve, nem is drága. Nem szükség mindenütt 
szembehnn 3 ’va követni, a helyesebb középutat, a melyre vele ki- 
vergődünk, — líg}^ véljük — az autor se hibííztatja. 
übwohl in das Werk keine Diagnosen anfgenommen sind, ist 
es eine reiche Pnndgrnbe dér systematischen Disciplin. Es nnter- 
richtet mis anf historischer Basis und mit Dnrchführnng des Prio- 
ritáts-Prinzipes über das ganze natürliche System, über die weit- 
liinügen \'erzweignngen des Pflanzenreiches, über die Benennnng 
dér Pflanzengattnngen und überhanpt dér s^^stem. Stnfen, es orien- 
tiert mis endlich über die notwendigen Namensiinderiingen. Die 
bezüglich dér Nomenclatnr in nenerer Zeit entstandenen Diver- 
genzen, Uebelstánde und Bewegnngen wnrden eben dadnrch her- 
vorgernfen und ihre Anhange)’ znm Kamjife und znm Widerstande 
gezvvnngen, weil die von einander nnabháiigig arbeitenden Bota- 
niker ohne entsprechende Leitprincijiien, grösstenteils nach ihrer 
mehr oder weniger isoliert dastehenden snbjectiven Ueberzengnng 
mit den Übrigen nicht gleichmássig vorgegangen sind und weil 
die ein gleichmássiges Vorgehen bezweckenden Regein lückenhaft 
