A Dobrogea növényföldrajza. 
(Pflanzengeographie dér Dobrogea.) 
Von - ( Prepán Gyula (Zomboij. 
A Dobrogea földrajzi helyzete, kiterjedése, hegységei, geológiai szerkezete 
és folyói. 
A (régi) Dobrogea a 43° 48' és 45° 28' északi szélesség és 
(Paristól számított) 25° 0' és 27° 20' keleti hosszúság közt 
terül el. Természetes határai nyugaton és északon a Duna, ke- 
leten a Fekete-tenger. Konfiguráeziója váltakozó, nagyobbára 
halmok sorozatából álló köves fensík. A Duna felöl számtalan 
termékeny és hűvös völgy hatol az ország belsejébe. 
A Dobrogea hegyei az ország hossztengelye irányában 
vonulnak egészen a Duna torkolatáig. Itt pedig a Tulcea- 
b a b a d a g i hegycsoportot alkotják, melynek csúcsai az 500 m.-t 
is (Sakar-Bair 515 m. 1 ) meghaladják. Ugyanitt, a Sulina- 
és Szentgyörgy- ághoz közel fekszenek a régi kartográfusok 
által leggyakrabban említett Bestepe-i hegyek. Az ország bel- 
sejében Topáitól keletre fekszik a krétakori fehér mészkőből álló 
A 1 1 a h - b a i r (Isten begye) hegycsoport. Az ország legérdeke- 
sebb hegycsoportja azonban a maéini, a melynek egyik ága Tul- 
cea, lsaccea és Babadag között terül el és É. Ny. irán 3 r ban 
Braila felé nyúlik meg, míg a másik ága Galati felé vonul. Az 
utóbbinak legmagasabb csúcsa a Greci melletti «TutuiatuI» 
(426 m.), a többi csúcsai: Cérna mellett a Priopcea (403 m.) s 
Macin mellett a S u I u c (364 m ). Botanikai szempontból igen 
érdekes az Alibeikiöi melletti Consul és a Baskioi melletti 
8 e p e 1 g i n-hegy. 
Hegyesesoportjain kívül a Dobrogea-nak röghegységei is van- 
nak, melyek közül egyesek részint a tengeröblökben, részint a 
tavakban szigeteket képeznek. Ilyen a razimi Popu szigete 
s a Popinaa crapinai tavakban, ide sorolhatjuk topábbá 
mindazokat a kiálló sziksós szigeteket, a meWek .lurilovcával 
szemben a Razim tóban helyezkedtek el. 
Szintén Jurilovca hoz közel fekszenek még a krótakori 
«C a r a m an c h ioi» hegy, a Razim szélén pedig a Cap Do- 
le j m e a. míg Tulcea és Babadag között az utasoknak már 
messziről feltűnik a kúpalakú D e n i s t e p e (a tengerek teteje). 
*) C. J. Jirecek : Gesc-hichte dér Bulgaren, Prag 1876, p. t2. 
