105 
fólia, Plantago major, Dipsacus, Verbéna officináiig, Galium palustre, 
Inula Helenium, Chrysanthemum Leucanthemum, a szélén Sonchus. 
Ha ilyen kaszálókat legelőnek hagynak meg, akkor csak- 
hamar ellepi azokat a nedvességet szintén elég jól tűrő, szúrós 
Centaurea iberica. 
Az erdei, valamint az erdőközötti kaszálók növényeit az 
erdőkkel kapcsolatban bőven tárgyaltam (lásd az erdei kaszáló- 
kat és legelőket). 
A kaszálókkal kapcsolatban szükségesnek tartom meg- 
jegyezni, hogy a nép a szárazabb esztendőkben a még nem 
virágzó, üde Salsola Káli- 1 kaszálja le. Azt mondják, hogy az 
állatok ezt a takarmányt elég jól fogyasztják és sok vizet 
isznak rá. 
A legelők. 
Legelőkről nem mondhatok sokat, mivel a Dobrogeá-ban- 
mindent legelőnek használnak, kivéve a művelt területeket és 
nagyobb, valamint sűrűbb erdők belsejét. A hegyi legelők (a me- 
lyekről az erdei kaszálókkal és legelőkkel kapcsolatban volt szó) 
inkább juhoknak nyújtanak táplálékot, míg a Duna árterét, mo- 
csaras kiáradt részeit [a mit nagyjában ((baltao-nak 1 ) mondanak], 
szigeteit, deltáját, s tengermellékeit, inkább szarvasmarha-legelő- 
nek használják. 
A jószágot tavasszal, a míg a pusztai fű elég üde és a 
míg a dunai mocsarak vissza nem húzódtak, a pusztákon legel- 
tetik. Nyár közeledtével a szarvasmarhát azután kiviszik a szi- 
getekre, a juhokat pedig az erdők közötti legelőkre. A szigetekre 
és a Duna, valamint a tengerpart mellékére hajtott állatok na- 
gyon sokat szenvednek a szúnyogoktól és legyektől. A Duna 
deltájában sajátságos módon óvják az állatokat a szúnyogoktól. 
Egy nagy körben szalmát vagy trágyát raknak és azt meg- 
gyujtják (ilyen formán védik nálunk a Mezőségen is a gabonát 
a madarak ellen) ; ebbe az éjjel-nappal füstölgő körbe menekül- 
nek a szenvedő állatok. 
Ami az erdei juhlegelőket illeti, ezeknek füve (némely évben) 
különösen a déli oldalon annyira megkeményszik ( Stipa , Agro- 
pyron ), hogy az állatok nem bírják lelegelni, azért ilyenkor az 
északra fekvő hűvösebb erdőkbe hajtják, a hol akad néhány 
puhább növény (Trifolium pratense és T. diffusvm jellemző az 
erdőközötti legelőkre). Itt tartják a jószágot (juhokat), míg a tar- 
lók fel nem szabadulnak. Habár a dobrogeai tarlókon kevés a 
rágnivaló, mégis itt tartózkodik a jószág (száraz esztendőkben), 
a míg az őszi esőzések fel nem frissítik ismét a pusztát és az 
erdőközötti legelőket. 
*) «Bálta»-nak hijják a mocsarat is, meg az esővíz által képezett 
pocsolyát is. 
