26 
Gustaf T. Troedsson 
svavelkisklumpar samt är rik på ytterst små musko vitfjäll; yid vittring ljusnar den 
och blir lös samt förlorar sin kalkhalt, varvid fossilen även bli mer eller mindre 
förstörda. Detta är brachiopodskifferns allmännaste bergartstyp. Vidare 2) bankar 
av tät, oren, hård kalksten med flintartat brott och i friskt tillstånd samma mörka 
färg som skiffern. Vid vittring blir även här färgen ljusare. Dessa kalkbankar 
äro av fullkomligt samma utseende som den Conotreta acuta förande kalklinsen å 
lokal III i vid Röstånga men kunna däremot ej jämnställas med de mörkgrå kalk- 
bankarna därstädes, vilka vid förvittring övergå i en brun massa med väl fram- 
trädande skalavtryck. Sistnämnda bankar äro ej, som de ovan berörda, mellan- 
lagrade av skiffer. — En tredje bergart, som är representerad i denna profil, och 
som uppträder även på andra ställen i bracbiopodskiffern, är den mörka, alltid 
som ett tunt skikt inlagrade, kvartskornförande skiffern, som själv är fossilfri men 
ofta åtföljes av ett fossilrikt lager. Profilens fortsättning blir alltså (måtten ange 
mäktighet) : 
h) skiffer 5 dm. 
i) kalkbank 1,5 » 
j) skiffer 3,5 » 
h) kalkbank 1,0 » 
l) skiffer 1,0 » 
m) kalkbank 1,0 » 
n) skiffer 0,5 » 
o ) kalkbank med Bollia biplicata . 1,0 » 
p) kvartskornförande lag 0,6 » 
q) skiffer 5,0 » 
Lag q) nåddes vid själva vägkanten på ett djup av 11 dm. Här kunde alltså ej 
fortsättas vidare. Då det emellertid alltsedan Tullbergs undersökningar inom detta 
område är bekant, att z. m. Diplograptus acuminatus Nich. anstår vid 4. kvarnen 
å ett ställe, som befinner sig endast 25 m. i NNV härifrån, borde ju möjlighet 
finnas att nå brachiopodskifferns hängande. En rad skärningar upptogos fördenskull 
utmed inkörsvägen till gården; i alla blottades rastritesskiffer, vars härstädes liksom 
vid Röstånga undersökta lägsta del jag hoppas få tillfälle att behandla i ett senare 
arbete. Den sydligaste skärningen, som förlädes strax intill vägkröken eller 20 m. 
i VNV (= strykningsriktningen) från nordändan av föregående profil, gjordes 1,5 
m. djup, de obetydliga, lösa jordlagren ej inräknade. De nedersta 10 — 12 dm. 
bestodo av alldeles frisk bergart. Bottenlagret torde befinna sig ungefär i nivå 
med lag q). Översta delen utgöres av Climacograptus förande skiffer, som genom 
ett 6 cm. mäktigt lag av lätt- och ytterst jämnkluven, grå, hård skiffer är, skild ifrån 
den egentliga brachiopodskiffern, till vilken de undre 5 dra. höra. 
Nedifrån räknat, träffas här följande slag av skiffer, som på grund av sitt 
ovittrade tillstånd alltid är mörk till färgen: 
