II. Artbeskrivning. 
Graptolitae. 
Climacograptus scalaris (L. ?) His. var. normalis Lapw. 
1877 Climacograptus scalaris var. normalis, Lapworth, p. 138, pi. VI, f. 31. 
? 1882: 1 Cl. scalaris , Tullberg (partim), p. 9. 
? 1897 Cl. scalaris, Törnquist (partim), p. 5. 
1906 Cl. scalaris var. normalis , Elles & Wood, p. 186, pi. XXVI, f. 2 a — g. 
Ett exemplar från lokal V a, Röstånga, mäter 32 mm. i längd, är 5 mm. från 
proximala ändan, 1,08 mm. brett samt 1,4 mm. nära distala ändan. Bevarat i svavel- 
kis och nästan opressat. Båda ändarna skadade. Ett annat likaledes ofullständigt 
exemplar från Tommarp är 34 mm. långt och 1 mm. brett. På tvenne polyparier, 
som äro något pressade, är sikulan synlig under en längd av 1,3 resp. 1,5 mm. 
Tommarpsfossilen från lok. T 9 äro i allmänhet bättre bevarade och opressade. 
De flesta CY/macoyraptas-exemplaren hänföras hit på grund av sitt svagt unduleraude 
septum. Några äro dock obestämbara. 
Denna varietet, som av Törnquist. och Tullberg sammanslagits med huvud- 
arten, har sedermera av Elles & Wood erhållit en tydligare avgränsning. Be- 
träffande engelska exemplar anges den största längden till 20 mm. för huvudarten 
och 50 mm. för var. normalis , medan polypariets bredd är hos den förra 1,5 mm., 
hos den senare l — 1 ,5 mm. Varieteten, som sålunda karakteriseras genom sitt be- 
tydligt mera långsmala utseende, uppträder i Englands silur först i zone of Dicello- 
graptus anceps, vilken åtminstone delvis motsvarar vår brachiopodskiffer, genomgår 
z. of Bipl. acuminatus och z‘. of Dipl. vesiculosus samt utslocknar i z. of M. gregarius; 
den har följaktligen aldrig träffats i Upper Birkhill Shales, där i stället huvudarten 
förekommer. Av Tullberg och Törnquist anges Cl. scalaris His. från hela rastrites- 
skiffern med undantag av dess översta 3 zoner (enl. Törnquists schema 1913), 
således från lager, som motsvara både Lower och Upper Birkhill. Då Törnquist 
uppger längden av Cl. scalaris His. till »20 — 30 mm., though longer specimens 
are not rare» (1897, s. 6), böra troligen dessa längre exemplar räknas till var. 
normalis. Det är möjligt, att i vårt land de båda formerna, som ju även enligt 
Elles & Wood endast i ringa grad skilja sig från varandra, äro mindre självstän- 
