Om Skånes brachiopodskifïer 
33 
digt utbildade äu i England. De exemplar av Cl. scalaris- utseende, som uppträda i 
brachiopodskiffern, äro, som nämnt, alla av den långa typ, som av engelska paleon- 
tologer räknas till var. normalis Lapw. 
Lokal och horisont. Cl. scalaris var. normalis uppträder mycket sparsamt inom 
alla delar av brachiopodskiffern och har träffats vid lok. V a, Röstånga, samt 17 
och T 8 — T 9, Tomraarp. 
Diplograptus sp. 
Från Tominarp, lokal T 9, föreligger ett 7 mm. långt fragment av ett poly- 
parium, som är 1,5 mm. brett och har 7 — 8 tekor på varje sida. 
Bryozoa. 
Bryozo sp. I. 
Ett par exemplar av nätformigt byggda kolonier med mycket fina »maskor» 
ha träffats vid lokal V a, Röstånga, men i så fragmentariskt skick, att de ej kunnat 
lämna material för mikroskopisk undersökning. 
Brachiopoda. 
Lingula cfr attenuata Sow. 
1847 Lingula attenuata ?, Hall, p. 94, pi. XXX, f. 1. 
1866 » » , Davidson, p. 44, pi. III, f. 18 — 27. 
1883 » », » , p. 206, pl. XVII, f. 13—19. 
1890 » » , Gagel, p. 20, pl. I. f. 6. 
Vid Röstånga ha några få, mest fragmentariska skal träffats i bracbiopod- 
skiffern dels å lokal V a och dels å lokal IIL i. De äro i allmänhet mindre än 
de engelska exemplaren och motsvara i storlek ungefär de minsta av Davidsons 
figurer, med vilka de fullkomligt överensstämma beträffande yttre formen. Längden 
är på ett 4,2, bredden 3,3 mm.; ett annat mäter 5 resp. 4 mm. Davidsons och 
Gagels avbildningar visa nästan glatt skal, under det alla i brachiopodskiffern 
funna exemplar ha markerad, koncentrisk striering, sålunda mera överensstämmande 
med de amerikanska. 
Lingula attenuata anföres av Gagel från block av ljusgrå ortocerkalk. Den 
är ett mycket allmänt fossil i Englands Llandeilo men har även träffats i såväl 
övre som undre Caradoc. I Nordamerika genomgår den hela övre Trenton Limestone. 
Enligt Winchell & Schuchert (1895, s. 344) är dock den nordamerikanska arten 
med detta namn en annan än den engelska. 
Lingula sp. I. 
Tavl. I, f. 1—2. 
Skal kort och brett med avtrubbad, främre kontur. Orneringen består av 
ojämna tillväxtlinjer, grova och fina, oregelbundet fördelade. På stenkärnan till 
5 
