Om Skånes brachiopodskiffer 
43 
och regelbundna koniska form samt sina svällda vindningar. Den erinrar om de 
betydligt större men något tidigare amerikanska arterna H. paludiniformis Hall, 
H. excelsa Ulrich & Scofield samt H. concinnula Ulr. & Sco. 
Holopea Mobergi är som nämnt ett viktigt led fossil för Skånes brachiopod- 
skiffer, med vilken dess vertikala utbredning dock ej fullständigt sammanfaller. Den 
tycks nämligen saknas i den allra yngsta, mörka skiffern, medan dess första upp- 
trädande sker i staurocephalusskifferns översta del. 
Pleurotomaria sp. 
Några fragment av en Pleurotomaria ha anträffats i den svarta skiffern vid 
Tommarps 4. kvarn. De utgöras alla av stenkärnor. Det fullständigaste av dem är 
snedpressat 6 mm. högt och består av 5 vindningar, långsamt tilltagande i styrka 
nedåt och försedda med ett tydligt sinusband. Apikalvinkeln är på detta exemplar 
något mindre än hos Eolopea Mobergi. 
Cephalopoda. 
Orthoceras sp. 
Stenkärnor av en plattryckt, obestämbar Orthoceras förekomma i den mörka 
brachiopodskiffern vid T 9, Tommarp. På dessa synas med mot boningskatn maren 
regelbundet tilltagande mellanrum lineära intryckningar, motsvarande kammarväg- 
garna, emellan vilka antydan till en tät tvärstriering kan iakttagas på avtrycken. 
De största fragmenten äga luftkamrar av 7 mm. djup och äro vid mynningen 20 
mm. vida men ej mer än 3 — 4 mm. tjocka, varför diametern av de opressade skalen 
torde ha utgjort c:a 15 mm. Trots slipningar har jag ej lyckats upptäcka det 
minsta spår till sifon, vilken tydligen ej blivit bevarad. Skalet har vid samman- 
pressningen brustit på flera ställen, varigenom luftkamrarna blivit fyllda med samma 
material som den omgivande bergarten. 
Denna ortocer är en helt annan art än den i fossillistorna från ortocerlaget 
vid Tommarp upptagna, reguljära, tvärstrierade formen. 
Lokal. Brachiopodskifferns yngsta lag vid Tommarp, lokal T 9. 
Pteropoda. 
Hyolithus Mobergi n. sp. 
Tavl. II, fig. 27—29. 
1892 Hyolithus , Moberg, p. 29. 
1893 Hyolithus sp. n:o 20, Holm, p. 112. 
Sidokanterna divergera under en vinkel, som på tre opressade exemplar upp- 
mätts till resp. 13°, 14° och 14°, 6; spetsen är emellertid mera utdragen och gör en 
tydlig, osymmetrisk böjning. Fragment av spetsen äga sålunda mindre konvergens- 
vinkel än hela skal. — Ventralsidan avrundad, kölad, dorsalsidan plan. Skulpturen 
