Om Skånes brachiopodskiffer 
45 
Hyolithus (Orthotheca) flbrosus n. sp. 
Tavl. II, fig. 30. 
Endast pressade exemplar äro anträffade; såväl dorsal- som ventralsidan synas 
ha varit välvda, den senare dock starkast. Konvergensvinkeln å det spetsiga skalet 
är densamma som hos föregående art, storleken ungefär hälften. Skalskulpturen, 
som är densamma å båda sidor, är synnerligen karakteristisk. Den består av tätt 
liggande, fina, längsgående ribbor, som äro fullkomligt raka och tilltaga i antal mot 
mynningsändan, därigenom att nya ribbor på regelbundet sätt inskjutas eller m. a. o. 
genom upprepad dikotom delning av mellanrummen. Vid mynningsändan kan 
man iakttaga tre olika storlekar eller ordningar på ribborna. De grövsta börja 
svagt vid spetsen och öka långsamt i styrka; när mellanrummen emellan dem äro 
tillräckligt stora, uppstår i vart och ett en ny ribba. I de nya mellanrummen kom- 
mer sedan 3. ordningen av ribbor, vilka följaktligen äro lika många som alla de 
äldre tillsammans. Även antydan till en 4. ordning har kunnat iakttagas. Avståndet 
emellan de olika ribborna är ytterst regelbundet, och olikheten i storlek bibehåller 
sig ständigt. 
Längsstrieringen övertväras av finare, till storleken mera oregelbundna, på 
tvären gående tillväxtlinjer, vilka på skalets båda sidor äro raka. På stenkärnorna 
synes i regel blott denna ornering, som då påminner om den hos H. Mobergi men 
är mycket tydligare och även på dorsalsidan rak; i avtrycket är därjämte längs- 
strieringen oftast bevarad. 
H. fibrosus n. sp. påminner genom sin ornering om Hyolithus striatellus Holm, 
tillsammans med vilken den uppträder i staurocephalusskiffern vid Tommarp och 
Röstånga. Den sistnämnda har dock böjda tillväxtliujer på dorsalsidan samt be- 
tydligt grövre och mera likstora längsribbor. 
Arten har träffats utom i staurocephalusskiffern även, ehuru sparsamt, i 
brachiopodskiffern både vid Röstånga ( III i) och Tommarp [17 och T 8). 
Phyllocarida. 
Ceratiocaris sp. 
Av stjärttaggarna till en Ceratiocaris föreligga ett ej ringa antal fragment, 
alla från Tommarp. Det största exemplaret, som saknar både proximal- och distal- 
ända är 60 mm. långt och 3,5 mm. brett samt föga tillplattat. Ett annat med ore- 
gelbundet granulerat skal förekommer fäst vid näst sista stjärtsegmentet. F. ö. 
äro skalen, då de finnas i behåll, förkolnade. Ett tredje exemplar består av 
trenne jämnsmala segment, vartdera c:a 4 mm. långt och 1,3 mm. brett. Annars 
äro endast taggar, alltid utan distalända, anträffade. De flesta äro tillplattade och 
i regel något böjda. På stenkärnorna synas glest gående, fina, raka, upphöjda 
längsstrimmox'. Huravida alla fragmenten tillhöra en och samma art är ovisst. 
De ha endast träffats i brachiopodskifferns bas vid lokalerna 17 och T 8, Tommarp. 
