50 
Gustaf T. Troedsson 
plar med bevarade skal nätt och jämnt skönjbar, medan den på stenkärnor är 
mycket tydlig. Emellan randlisten, som når fram mitt emot denna lob, och den 
fåra, som begränsar loben framåt, finnes på stenkärnan en ansvällning, som bäst 
framträder på breda individ. 
Hos denna form har nämligen kunnat särskiljas tvenne typer, som möjligen 
beteckna könsdimorfism. Den ena, vilken i så fall bör anses som honlig, är kort och 
bred, den andra mera långsträckt. A de höga (breda) skalen är välvningen vid 
ventralranden mer eller mindre stjälpt över randlisten, döljande denna från sidan. 
Emellertid skulle denna överstjälpning även kunna tillskrivas en sekundär, mekanisk 
påverkan. I varje fall är gränsen emellan de båda typerna ej alldeles säkert markerad, 
vilket framgår av följande tabell, upptagande 14 olika exemplar, som utgöra de 
mest fullständiga i min samling: 
Hög form: 
1 
2 
3 
4 
5 
längd 
0,86 
1,02 
1,38 
1,73 
2,05 
mm. 
höjd 
0,60 
0,78 
1,02 
1 ,23 
1,43 
» 
förhållande 
längd: höjd 
1,43 
1,30 
1,36 
1,40 
1,43 
* 
Låg form: 
1 
2 3 
4 
5 
6 
7 
8 
9 
längd 
1,30 
1,62 1,84 
1,81 
1,84 
1,84 
1,90 
1,92 
2,05 mm. 
höjd 
0,75 
0,95 1,08 
1,17 
1,17 
1,17 
1,19 
1,14 
1,30 » 
förhållande 
längd: höjd 
1,73 
1,70 1,70 
1,56 
1,57 
1,57 
1,60 
1,68 
1 ,58 » 
Primitia 
bursa 
Kr. anses av Krause (1889, 
S. 9) 
vara identisk 
med den av 
Li nnarsson beskrivna och avbildade P. strangulata Salt. från Västergötlands 
beyrichiakalk och trinucleusskiffer. Att döma av de i Lunds geologiska museum 
befintliga exemplaren med detta namn synes det mig, som om P. strangulata hos 
oss blivit en kollektiv benämning på yngre ordoviciska, primitialika ostrakoder. I 
en ask med etikett » Primitia strangulata Salter. Trinucleusskiffer. Rustsäter 
(Västerg.). Coll. Linnarsson» finnas sålunda i tvenne stycken av mörk skiffer flera 
ostrakoder, av vilka åtminstone 3 tillhöra P. bursa; de övriga, som sakna randlist 
och den delvis isolerade ansvällningen på dorsalfårans framsida, överensstämma 
mera med Linnarssons avbildning. Linnarsson tycks ha uppfattat båda typerna 
som samma art, vilket även framgår av hans beskrivning: »Framom fåran har valveln 
ofta, men icke alltid, en liten knöl» .... »Någon nedtryckt kant har jag ej funnit 
bibehållen, men avtrycken antyda stundom tillvaron av en sådan» (1869, s. 85). 
Anmärkningsvärt är vidare, att Olin anför P. strangulata såsom en ytterst allmän 
art i de understa lagren vid Röstånga Kyrkbäck, vilka sedan blivit i detalj under- 
sökta av Hadding (1913), som av ostrakoder därifrån anför P. Tolli Bonnema 
(allmännast), P. conchoides Hdg och P. carinata Hdg. 
