52 
Gustaf T. Troedsson 
som möjligen också kan vara fallet med artnamnet. — Stenkärnornas utseende 
skulle möjligen ge antydan om släktskap med Bollia- arter (jfr s. 56). 
Dessa synnerligen karakteristiska stenkärnor träffas mycket sparsamt i en be- 
gränsad del av brachiopodskiffern nära dess bas vid Röstånga, lok. V a, samt i de 
söndervittrade blocken vid lokal III i. 
Primitia cfr Tolli Bonnema. 
Tavl. II, fig. 13. 
1909 Primitia Tolli, Bonnema, p. 16, pi. I, f. 1 — 14. 
1913 » » , Hadding p. 67, pi. VI, f. 10, 11. 
Det avbildade exemplaret mäter i längd 0,69, i bredd 0,52 och i tjocklek 0,24 
mm. Alla äro dock ej lika små, ehuru arten hör till de mindre ostrakoderna i 
brachiopodskiffern . 
Skal brett ovalt, bakre ändan trubbigare tillrundad än den främre.. Välvning 
svag. Högsta höjden faller över skalets bakre hälft. Dorsalranden kort och rak, 
på mitten försedd med en tydlig intryckning, som fortsätter med en helt svag fåra 
mot främre undre randen. Intryckningen har på sin främre sida en knappast 
skönjbar upphöjning. Ytan glatt. Randlist saknas. 
P. Tolli har av Hadding träffats i undre dicellograptusskiffern i Skåne. 
Av Bonnema anföres den från kuckerska lagren i Estland (C 2), hos oss mot- 
svarande chasmopsledet eller mellersta dicellograptusskiffern. Det synes sålunda, 
som om arten skulle genomgå hela dicellograptusskiffern. I brachiopodskiffern 
har den träffats sparsamt vid lokal V a , Röstånga, vid lokal 17 i Tommarp samt 
vid Nyhamn. 
Æchmina Grönwalli n. sp. 
Tavl. II, f. 14-15. 
Dorsala randen rak, ventrala böjd, ändarna avrundade. Skalets största höjd 
befinner sig mitt över eller framom mitten. Från skalets bakre halva och invid 
dorsalranden utskjuter ett grovt och långsträckt, kägelformigt spröt, vars längd 
överstiger skalets höjd. Sprötet, som är böjt framåt och sitter på den flacka skal- 
sidans mest välvda parti, är riktat snett uppåt. Skalytan slät utan ornering. Rand- 
list finnes ej. 
Storlek: 
1 
2 
3 
4 
längd (mm.) 
0,93 
0,93 
1,12 
1,14 
höjd » 
0,54 
0,66 
0,56 
0,63. 
Denna ostrakod står nära 
de 
av Jones 
(1887) 
beskrivna Æchmina- arterna 
från Wenlock i England, särskilt Æchmina bovina och Æ. cuspidata, med vilka den 
överensstämmer genom sin släta yta utan fåror och randlist. Den igenkäunes dock 
