Om Skånes brachiopodskiffer 
55 
Bollia harparum n. sp. 
Tavl. II, f. 19-20. 
Främre ändan högre, mera välvd och med rakare rand än den bakre samt 
försedd med en randlist, som fortsätter under avtagande styrka ventralt och slut- 
ligen böjer uppåt som en svag, transversal ribba på ett avstånd från bakre ändan 
av V 4 k 7 3 av skalets längd. Dorsala randen rak, ventrala mer eller mindre jämnt 
rundad. Innanför den marginala listen och nära jämnlöpande med denna finnes 
en synnerligen kraftig, U-formig ansvällning. Av de båda skänklarna är den 
främre och starkare på grund av större uppsvällning mer eller mindre tydligt av- 
söndrad. Förbindelsen emellan skänklarna är dock alltid hel ehuru ständigt svagare 
än dessa. 
Storlek : 
12 3 4 
längd (mm.) 0,68 0,71 0,78 0,86 
höjd » 0,37 0,41 0,60 0,64 
Ffån övriga Bollia- arter avviker denna genom den betydliga skillnaden i 
styrka emellan de båda böjda ribborna samt marginalribbans förlopp. Närmast 
tycks den stå B. regularis Emmons från N. Amerikas övre ordovicium. Med denna 
överensstämmer den ganska väl befräffande den U-formiga ribbans läge, relativa 
storlek och form. 
B. harparum uppträder i brachiopodskiffern vid lokal 17 i Tommarp samt 
lok. V a och III i (block) vid Röstånga. A lokal V a uppträder den ymnigt 
och karaktäriserar lag 2 — 5. 
Bollia biplicata n. sp. 
Tavl. II, f. 21—22. 
Skal högt välvda med längden föga större än bredden (höjden). Dorsalrand 
kort och rak, ventralrand starkt böjd, de båda ändarna ungefär likartat rundade; 
största höjden över eller något framom mitten. En jämnsmal och ytterst svagt 
avsatt marginallist kantar skalets rundade ytterkontur. Liksom hos B. harparum 
finnes på skalets främre 2 tredjedelar, eller på små exemplar mera centralt, tvenne 
transversala, jämnhöga och kraftiga åsar, ventralt förenade med varandra genom 
en otydlig, bågformig vall på ett avstånd från ventralranden, som är lika med V 4 
à 7 3 av skalets böjd. Därigenom att fåran, som åtskiljer dem, är riktad snett 
framåt blir den främre åsen kortare än den bakre, som därtill är tydligt böjd, och 
båda åsarna få hos utväxta exemplar samma huvudriktning som fåran; hos ung- 
domsformer däremot, där fåran är bredare, ha åsarna samma riktning som hos 
Bollia harparum , alltså vinkelrät emot dorsalranden. De båda ansvällningarna, som 
också här bilda ett U, äro på yttersidan ävenledes omgivna av en fåra, vilken dock 
