Om Skånes brachiopodskiffer 
61 
jämte blir grövre och mer eller mindre döljer de ursprungliga detaljerna i hyposto- 
mats byggnad. Den definitiva formen har i huvudsak uppnåtts redan hos exemplar 
av 4 mm. längd. Den är närmast spadlik med jämnt avrundad såväl främre som 
bakre rand och subparallella eller framåt divergerande sidokanter, som bilda direkt 
fortsättning av bakre randen, medan de något framom mitten böja om nästan vin- 
kelrät, begräusande de ursprungligen uppåtböjda, men efter sammanpressningen mer 
eller mindre rakt utåtriktade, kraftiga, främre vingarna. Bakre vingar ha ej ktmnat 
iakttagas. Fårorna äro breda ocb grova samt utgöras av en bakre samt en ofull- 
ständig främre, vilka båda på varje sida mynna i en gemensam lateralfåra. Den 
bakre fåran, som löper nästan parallellt med bakre randen, avskiljer ett smalt, 
skärformigt stycke, en bakre randlist, men når dock ej ut till sidoranden utan fort- 
sätter direkt i lateralfårorna. De sistnämnda äro i början skarpt markerade och 
löpa ända fram till jämnhöjd med vingarna, på vilka de löpa utåt och försvinna, 
samt begränsa en lateral randlist, som alltså utgör en fortsättning av den bakre. 
Den främre fåran är, som sagt, ofullständig, i det den är utplånad i mitten och 
endast består av de tvenne yttre tredjedelarna, som mynna i lateralfårorna. Emellan 
dessa delfårors inre ändar och bakre fåran är ett jämnt och tillplattat fält, som på 
sidorna begränsas av de relativt starkt ansvällda partierna bakom nämnda delfåror. 
Maculae saknas. 
Av thorax äro endast delar anträffade. Pleurorna som förekomma lösa eller 
förenade med tillhörande rhachisring, vidga sig ibland utåt men äro i övrigt jämn- 
breda; främre randen är nämligen rak eller svagt konvex, bakre konkav. Yttre 
ändan är snett eller rundat avskuren med bakre hörnet utdraget till en obetydlig 
spets. Varje pleura är delad i tvenne hälfter genom en längsfåra, som börjar i 
främre inre hörnet, gör en svag båge bakåt och böjer med yttre delen helt obetyd- 
ligt framåt samt slutar något innanför pleurans distala ända. Pleurans främre 'del- 
hälft är i yttre ändan jämnbred eller svagt avsmalnande, medan den inåt fullkom- 
ligt utkilar; över mitten är den ungefär lika bred som pleurans bakre del. Den 
sistnämnda bildar med sin inre ända pleurans hela led emot rhachisringen och är 
där liksom i yttre ändan bredare än över mitten. Nämnda storleksförhållande 
framträder endast å isolerade pleuror, ty in situ täckes pleurans främre kant, särskilt 
i yttre ändan, av bakre kanten på närmast framför befintliga pleura, varigenom 
den främre delhälften ej endast förefaller mindre utan erhåller en annan form, 
i det den får en mera konvex begränsning framtill och alltså utspetsar åt båda 
ändar. 
Hela pygidier äro liksom huvudsköldarna mycket allmänna och förekomma i 
storlekar från 1 till 25 mm. i längd, stjärttaggen oräknad. Bredden är å utväxta 
exemplar 1,5 à 1,7 ggr längden. Rhachis består av minst 8, högst och i regel 9 
skönjbara segment, av vilka de bakre äro svagast markerade. Emedan segmente- 
ringen på detta sätt upphör så småningom och rhachis i sin bakre del är alldeles 
osegmenterad, kommer den sistnämnda att utan gräns övergå i den långa, trinda, 
uppåtböjda stjärttaggen. Denna är hos fullväxta exemplar av ungefär samma längd 
