öm Skånes brachiopodskitfer 
66 
I detta sammanhang bör måhända en annau, även till anaprotaspisstadiet 
hörande larvform beskrivas (tavl. I, f. 25). Den har anträffats i brachiopodskifferns bas 
vid Tommarp i lager, vari jag icke funnit någon annan trilobit än Bahn, eucentrus. 
Längd och bredd ungefär lika stora, 1 mm. Exemplaret, en stenkärna, är något 
ofullständigt i båda ändar och består liksom de ovannämnda av ett mediant och 
tvenne lateralä partier, alla tre tydligt välvda. Det mellersta begränsas av de tvenne 
utåtbuktade dorsalfårorna. Medianpartiet eller rhachis avsmalnar sålunda mot bägge 
ändar och är bredast något framom mitten. Glabellan är försedd med 4, i mitten 
grunda, vid ändarna djupa och breda tvärfåror och blir därigenom tydligt pentamer ; 
de fem segmenten motsvara frontalloben, sidoloberna och nackringen hos Dalmanites. 
Över frontalloben, det främsta segmentet, som blott utgör 1 /t à */* av glabellans längd, är 
glabellan smalare än över det följande eller 1. paret sidolober. Den 4. eller sista 
av tvärfårorna motsvarar nackfåran. Nackringen är även baktill begränsad av en 
tydlig fåra, som utgör huvudets bakre gräns och fortsätter lateralt. I rhachis äro 
bakom nackringen trenne segment synliga, åtskilda av en helt svag fåra. De båda 
halvmånformiga lateralpartierna äro släta utom i bakre ändan, där de äro försedda 
med ett par eller tre tvärgående vallar. Den främre av dessa utgör den laterala 
fortsättningen av nackringen och är alltså huvudets bakre randlist. Den når ej ända 
ut till randen. Den bakomliggande vallen, som är ännu ofullständigare, tillhör på 
samma sätt första ringen i pygidiets rhachis och är, liksom en vid gynusam belys- 
ning synlig antydan till en tredje vall, att uppfatta som anlag till pleura. Varje antydan 
till kindtaggar saknas. 
Såsom ovan framhölls, har denna protaspis träffats i lager, som icke föra nå- 
gon annan trilobit än B. eucentrus. Detta kan möjligen berättiga oss att draga den 
slutsatsen, att larven ifråga tillhör denna art. Den påfallande olikheten med dalma- 
nitesarternas välkända larvform skulle då kunna förklaras med att tommarpslarven 
är bevarad som stenkärna. Utom de osäkra premisserna i denna slutledning möter 
oss här även det svårförklarliga förhållandet, att stenkärnan hos det större exem- 
plaret skulle äga primitivare karaktär än skalet av de mindre, ty om båda typerna 
äro stadier av samma art, måste ju tommarpsfossilet betraktas som det tidigare. 
Det är då antagligare, att vi här ha framför oss en helt annan art, tillhörande nå- 
got av de övriga i brachiopodskiffern förekommande släxtena. Det därvid närmast 
tänkbara är Proetus, av vilket Beecher (1895, p. 173, pi. IX, f. 5 — 6) beskrivit 
tvenne larvstadier, tillhörande P. parviusculus Hall ifrån Utica Slate. Det tidigaste 
av dem, en anaprotaspis, är slående likt vårt fossil; den väsentliga avvikelsen består 
däri, att glabellan å det sistnämnda avsmalnar tydligare framåt. 
9 
