Om Skånes brachiopodskiffer 
67 
Hy postomat hos de yngsta exemplaren avviker från de äldre 1) genom bakre 
randens avsevärt kraftigare kurvatur och därav följande större bredd på den bakre 
skärformiga limben (jfr s. 61) samt 2) genom tydligt avtagande i bredd bakåt. Den 
definitiva formen är uppnådd vid en längd av 4 mm. 
I thorax är pleurornas delfåra tidigt utvecklad och i början mycket bred. Del- 
hälfterna äro jämnsmala och inbördes lika. Pleuran utlöper i en kraftig, bakåtböjd 
spets, som blir proportionellt mindre vid tilltagande ålder. 
Det å tavl. I, f. 23, avbildade pyyidiet är synnerligen belysande i genetiskt 
hänseende. Brämet är ännu ej utbildat, utan alla pleuror bära taggar, av vilka de 
å de främsta (= de yngsta) segmenten äro längst. Dessa segment äro även mycket 
löst förenade med pygidiet, till vilket de dock måste räknas på grund av sin likhet 
med de närmast efterföljande. Redan på detta tidiga stadium framträder den bakre 
pleurahälftens tendens att dominera på den främres bekostnad, vilket är tydligast 
utpräglat å de bakre segmenten. Av särskilt intresse är det stora antalet pleuror, 
8 — 9, vilket närmare överensstämmer med förhållandet hos D. mucronatus. Det 
mindre antalet hos fullväxta beror naturligtvis på att de 2 — 3 bakersta hopträngas 
till oigenkännlighet utmed rhachis (Richter, s. 269 ff.). 
Skalet är bättre bevarat hos unga individ än hos fullväxta. Hos de senare 
har det varit mindre fast, vilket framgår därav, att sköldarna alltid äro tillplattade 
och skrynkliga, medan de hos ungdomsexemplar äro välvda. Granuleringen är 
nästan alltid tydlig å unga individ i motsats till äldre, hos vilka man endast mera 
sällan ser densamma. Detta har dock ej med tillväxten att göra utan är en följd 
av fossilifieringen. En tillväxtförändring är dock lätt att iakttaga även beträffande 
granuleringen, vilken i början är grov och oregelbunden men senare blir tät 
och jämn. 
Förekomst. 
Dalm anit es eucentrus uppträder ymnigt i brachiopodskifferns undre del (subzon 
med D. eucentrus) vid Tominarp och Röstånga men saknas helt i den övre; vid 
Nyhamn karakteriserar den hela den därstädes tillgängliga delen av brachiopod- 
skiffern * 1 . Olin anför arten vidare från lokal III i vid Röstånga ur lager, som 
måste tillhöra staurocephalusskiffern. Denna uppgift är troligen felaktig och rör 
sig antagligen om fynd av Dalmanites mucronatus , vilken art karakteriserar stauro- 
cephalusskifferns yngre del vid såväl Tommarp som Röstånga. Olin, som varken 
undersökt denna del av trinucleusledet eller den yngre subzonen i brachiopod- 
skiffern, hade följaktligen ej träffat D. mucronatus i säkra exemplar och kom där- 
för till den oriktiga slutsatsen, att arten i fråga helt saknas i Skånes trinucleus- 
skiffer. 
1 Den av Lundgren anförda Ghirurus punctatus Ang. från Nyhamn har med all säkerhet 
varit neaniska stadier av D. eucentrus. Huvudsköldar av dylika finnas nämligen i ett mindre an- 
tal bland Lundgrens samlingar från nämnda lokal, vilka förvaras i Lunds geologiska museum. 
I dessa samlingar, som sakna etiketter med artnamn, har jag funnit alla av Lundgren angivna 
fossil med undantag av Ghirurus punctatus Ang, 
