Om Skånes bracbiopodskiffer 
69 
Kind.taggarnas längd är, vad de skånska exemplaren angår, mycket varierande 
men motsvarar maximalt ungefär 3 / 4 av glabellans. 
Huvudsköldar, som äro mer än 20 — 25 mm. långa, överensstämma fullkomligt 
med D. eucentrus i fråga om ögats läge (gerontiskt stadium). För mindre exemplar 
däremot gäller Olins uttalande, att »glabellans andra sidofåra utmynnar något framom 
ögats bakre rand» (fig. 13). 
A en huvudsköld (fig. 12) ifrån Östergötland, 9 — 10 mm. lång (sen-neanisk), är av- 
ståndet mellan ögat och kindens bakre fåra mindre än 1 mm.; en annan, 21 ram. 
lång, tillhör ännu det ephebiska stadiet med relativt stora ögon; en tredje, 24 mm., 
börjar närma sig det gerontiska, vilket slutligen är typiskt utbildat hos en fjärde, 
som är 33 mm. lång. 
På grund av ögats storlek hos sen-neaniska och ephebiska exemplar blir 
facialsuturens bakre gren starkt framåtsvängd' utanför ögat (fig. 12 och 13). 
I thorax delas varje pleura av en långsfåra i tvenne ungefär lika och jämu- 
breda hälfter, av vilka dock den främre avsmalnar och den bakre tilltar i bredd 
vid innersta ändan. Pleuran avsmal- 
nar i yttre ändan till en bakåtriktad 
spets, som bildar nästan rät vinkel 
med övriga delen av pleuran och slu- 
tar i jämnhöjd med den närmast efter- 
följande pleurans bakre rand. 
Pygidiet är å opressade exemplar 
liksom huvudet starkt välvt. Bhachis, 
vari 11 — 13 ringar kunna särskiljas, 
fortsätter bakåt i en grov och stark 
stjärttagg. Av de 8 — 9 pleurorna utgå 
de 5 främsta fråu motsvarande rhachis- 
ring. Längsfårorna äro i regel djupare 
och bredare än suturalfårorna. Pleu- 
rornas delhälfter äro jämnsmala och 
inbördes lika, såvida ej den främre avsmalnar i bägge ändar, liksom hos D. eucen- 
trus , och över mitten är något bredare än den bakre. Pygidier, tillhörande ung. 
det neaniska stadiet, äga oftast samma storleksförhållande emellan de båda pleura- 
delhäfterna som fullväxta exemplar av D. eucentrus. Detta har konstaterats å ex- 
emplar från såväl staurocephalusskiffern som brachiopodskiffern i Skåne. I den 
sistnämnda har vidare träffats enstaka fullväxta exemplar, visande samma förhål- 
lande. De främre ribborna äro i yttre ändan böjda, de bakre jämnt och svagt båg- 
böjda eller raka. Ett undulerande bräm förekommer av samma slag som hos D. 
eucentrus. Såsom hos sistnämnda art förhåller sig även granuleringen. Därjämte 
förekomma å frontalloben glest liggande, vårtformiga upphöjningar, som jag hittills 
ej observerat å D. eucentrus, 
Fig. 12. 
Dalmanites mucro- 
natus Brongn. Hu- 
vudsköld. Vi. Bo- 
renshult, Östergöt- 
land. 
Fig. 13. 
Dalmanites mucronatus Brongn. 
1 /j. Staurocephalusskiffern vid 
lokal T 8, Tommarp. Exempla- 
ret är alldeles tillplattat, vilket 
förorsakat kindtaggarnas starka 
divergens (The specimen is quite 
compressed which has caused 
considerable divergence of 
the genal spines). 
the 
