Om Skånes brachiopodskiffer 
75 
Mark 1907, s. 66. 
»Angelin describes . . . Balmanites mucronatus Ang., which in Sweden is 
a Valentian form, and B. eucentrus, which occurs in the equivalents of the 
Ashgill Shales. Salter also separated the North of England form from the 
type mucronatus as var. appendiculatus. Later writers have referred all to 
mucronatus , and if the Asbgillian and Valentian forms be distinct they are 
certainly closely allied.» — Fr. o. m. detta arbete — alltså ett år efter Olins 
beskrivning av B. eucentrus — använder Marr B. mucronatus som namn på både 
»the Valentian form» (Murchison 1839 — Marr & Nicholson 1888 ovan) och 
»the Ashgilliau form» (Salter 1853 — Reed 1905 ovan). En sammanslagning 
tycks dock redan ha gjorts av Etheridge (1888), som i sin fossilförteckning anger 
Ph. mucronatus från Caradoc eller Bala. 
Samtidigt som vi börjat skilja på Balmanites-avterua i vårt yngsta ordovicium, 
se vi sålunda, att de engelska stratigraferna sammanslå motsvarande fossil till en 
art. Att med full säkerhet fastslå det verkliga förhållandet emellan å ena sidan 
de engelska å den andra de svenska formerna anser jag emellertid ej möjligt 
utan tillgång till jämförelsematerial, vilket jag på grund av kriget ej trott mig 
om att kunna anskaffa. En närmare utredning av denna fråga skulle emellertid 
vara av stort intresse såsom utgångspunkt för en faunistisk jämförelse emellan 
Ashgill Shales och Skånes brachiopodskiffer. 
Ampyx acus n. sp. 
Tavl. II, f. 24. 
Kranidium triangulärt, högst 2 mm. långt. Dorsalfårorna äro parallella och 
övergå baktill under omböjning i randfårorna. De begränsa den breda glabellan, 
som är platt i de bakre hörnen men f. ö. bär en kraftig, median uppsvällning, 
vilken är tydligt kölad, ej fullt 1,5 ggr så lång som bred och har sin största höjd 
och bredd något framom mitten, varifrån den avsmalnar åt båda ändar, framåt 
fortsättande i en nålformig spets av samma längd som glabellan. I bakre ändan av 
glabellan finnas ett par djupa intryckningar. Dessa framträda i likhet med dorsal- 
fårorna bäst på stenkärnan under skalet. De fasta kinderna ha konvex ytter- 
kontur och motsvara i längd 2 /s av glabellan. Huvudets bakre randlist är mycket 
bredare i inre än i yttre ändan. Orneringen utgöres av fina linjer, som på de fasta 
kinderna löpa nästan parallellt med facialsuturen. — Lösa kinder, thorax och pygi- 
dium ej anträffade. 
Denna art karakteriseras framför allt genom sin obetydliga storlek samt gla- 
bellans och bakre randlistens form. Den erinrar något om Ampyx tenellus Barr. 
genom formen på glabellans ansvällning men står mycket närmare Raphiophorus 
setirostris Ang., vilken Angelin omtalar från »Regio Da ?» vid Draggåbro i Da- 
larna. Den sistnämnda är emellertid minst dubbelt så stor samt har relativt kortare 
