Om hästens ileo-ceko-koliska tarmområde 
5 
eller avledningar. Jag föreslår istället ordet hexi som åtminstone preliminärt 
lämpligt. Med ett hålorgans hexi förstås således dess av plasticens betingade 
kapacitet. — Beträffande denna hexi kan man fixera två gränsfall, det ena, då ka 
paciteten är maximal, det andra, då den är minimal. Maximikapiciteten kan lämp- 
ligen betecknas som en evryhexi, minimikapaciteten som en stenchexi, och stadierna 
mellan dessa gränsfall som mesohektiska. 
Man har anledning att förmoda, att den nämnda plasticensen helt plötsligt 
kan upphöra och övergå i ett » spärrat » ( Uexküll t. ex. 1905) tillstånd, uti vilket 
muskelcellen åtminstone skenbart utan energiförlust utövar ett kraftigt motstånd 
mot tänjning. Detta tillstånd torde ega olika styrkegrader: spärren synes kunna 
vara olika hård. Ej heller för detta tillstånd finns i literaturen en språkligt be- 
händig terminus technicus. Uexküll kallar det Sperrung , till engelska översättes det 
med ordet catch (Bailyss 1915); begreppet rigidilet har redan sin specialbetydelse 
och kan därför icke användas. Jag föreslår för det nämnda tillståndet benämningen 
rigidens och menar därmed den livsföreteelse hos muskelcellen, att i ett givet ögon- 
blick kunna avkoppla sin plasticens och därigenom förvandla sig till ett i fysi- 
kalisk mening elastiskt föremål. Såväl plasticens som rigidens torde ingå i det 
dunkla och svårdefinierbara ordet tonus. 
Till den ovan framställda uppfattningen om plasticens- rigidensen som en av 
ihåliga organs karakteristiska livsföreteelser har jag kommit genom studier av 
Sherrington’s (t. ex. 1915) och Uexkiill’s (t. ex. 1905) skrifter. Sherrington’s utred 
ningar gälla i första hand urinblåsan och av tarmkanalen endast magsäcken, 
d. v. s. organ, som äro att betrakta som reservoirer med tömningsmöjlighet. En- 
ligt min mening torde man dock ha skäl att förmoda, att praktiskt taget hela 
tarmkanalen utvisar dessa samma livsföreteelser. Beträffande tunntarmen är det 
emellertid möjligt, att de på grund av densammas i högre grad utvecklade moti- 
lité! skulle vara maskerade och svåra att påvisa, men beträffande blindtarmen och 
kolon, som hos de flesta mammalia just ega denna reservoirkaraktär, förefaller det 
mig ligga nära till hands att tillskriva dem de omlalade livsföretelserna. 
I sammanhang med levande hålorgans förmåga att avpassa sin volum efter 
innehållets volum framställa sig några frågor till besvarande, vilka visserligen 
icke — för så vitt jag vet — blivit direkt diskuterade i literaturen; ej heller ha 
några försök blivit anställda för desammas besvarande. Då de emellertid för den 
kommande undersökningen äro av en viss betydelse, kunna de icke ulan vidare 
förbigås. Man är därvid tvungen att tillgripa hypoteser, som emellertid enligt milt 
förmenande ha stor sannolikhet för sig, därföre att de nära nog ha karakteren av 
korollarier till de ovan beskrivna livsföreteelserna. Den första frågan gäller ett 
hålorgans lumen, då detsamma befinner sig i stenohexi. Det förefaller mig klart, 
att, eftersom voluminslällningen är betingad av innehållet, lumen skulle kunna 
reduceras till noll, om detta innehåll försvinner. I sådant fall blir tarmens sub- 
mukosa-inukosa det tarminnehåll, efter vilket muskularis avpassar sig: en tom 
