6 
Aron Westerlund 
tarm måste koncentriskt sammandraga sig runt submukosa-mukosan, vilken så- 
ledes starkt veckad kommer att fullständigt utfylla muskularisrörets lumen. I steno- 
hexi kan tarmlumen således sägas ha antagit sitt mollvärde eller ha hlivit potentiellt. 
För stora delar av tunntarmen är detta förhållande särdeles iögonfallande, åt- 
minstone i kadaver. Att också i avsevärda delar av cekum-kolon lumen i verklig- 
heten skulle kunna bliva helt potentiellt, kan icke med bestämdhet påstås. 
Det bör emellertid framhållas, att för de stora tarmarnas vidkommande steno- 
hexien knappast någonsin kan förverkligas i sådan grad, att lumen blir potentiellt, 
därför att tarminnehållet aldrig försvinner. Det bör särskilt påpekas, att detta 
innehåll särdeles ofta kan utgöras av gas. — Den andra frågan, som framställer 
sig till besvarande, är, huruvida någonsin under livet en tarmdel kan antagas vara 
slappt sammanfallen, i likhet med en tom säck. Erfarenheten från magsäcken och 
urinblåsan talar emot ett sådant antagande. Vid eviskerationer finner man visser- 
ligen ofta sådana slappt sammanfallna döda eller döende tarmavsnitt, men detta 
förhållande kan förklaras med att dessa tarmdelars innehåll — vätska eller gas 
— efter nedsättandet av tarmens vitalitet passivt förflyttats till -andra tarmdelar, 
som i sin ordning därav blivit elastiskt uttänjda. Jag är av den uppfattningen, 
att slappt sammanfallna tarmar icke förekomma intravitalt, om icke omedelbart 
efter ett operativt ingrepp, t. ex. en punktur, innan ännu stenohexien hunnit ut- 
veckla sig. 
För dessa av fysiologien tämligen föga beaktade livsföreteelser hos tarmkanalen 
får naturligtvis densammas sedan länge välkända och omsorgsfullt studerade för- 
måga av kontraktion icke glömmas. Det ligger emellertid i öppen dag, alt dessa 
båda företelser till arten äro olika och att fördenskull karakterisera » tonus » som 
en »Dauerkontraktion» av lättare grad torde vara oriktigt. Här kan icke närmare 
ingås på alla kända olikheter emellan plasticens och kontraktion; det får emeller- 
tid vara nog att framhålla tvänne av dem, nämligen de båda företeelsernas för- 
hållande till det intraviskerala trycket och till tidsförloppet. I ett plasticent hål- 
organ är det inre trycket fullständigt oberoende av organets volum. De olika de- 
larna av tarmkanalen kunna såväl fyllas som tömmas utan att det intraviskerala 
trycket stiger. För tömmandet erfordras naturligtvis öppet avlopp. Ett sig kon- 
traherande hålorgan åter måste alltid arbeta mot ett tryck, som är större än det 
ursprungliga. Beträffande de båda företeelsernas tidsförlopp vet man, att kontrak- 
tionen alltid är övergående, i motsats till plasticensen, som är permanent. — Också 
konlraktionen synes emellertid kunna hejdas och övergå i ett tillstånd av »Sper- 
rung»; en »Dauerkontraklion» d. v. s. en tetanus i vanlig mening torde emellertid 
vara utesluten. 
Förutom dessa egenskaper eger tarmkanalen, en utomordentligt stor käns- 
lighet för förändringar i miljön. Så ulgöra tänjning, avkylning, kvävning genom 
anemi, närvaron av vissa kemiska ämnen, bland vilka det särskilt för anatomen 
viktiga fixeringsmedlet formaldehyd uämnes (Waterston 1911 ^), och t. o. m. blötta 
inverkan av den atmosferiska luften ett kraftigt irrilament för tarmens glatta musku- 
