16 
Aron Westerlund 
veck, som också funktionellt äro att uppfatta som ett slags klaffarrangement. — 
Bredvid tunntarmens inmynriing, ungefär 2 tum åt höger och kaudalt, kommer 
blindtarmens övergång i tjocktarmen till synes. — Innehållet i hela blindtarmen 
befinnes alltid vara flytande. 
Av Neergaard 1 s framställning, präglad som den är av ypperlig iakttagelse- 
förmåga och lust till detaljforskning och förvisso grundad på självsyn, framgår 
med all önskvärd tydlighet, att författaren räknar saccus ventriculiformis som en 
del av coecum; vid skildringen av de ifrågakom mande ldaffinrättningarna låder 
emellertid en viss dunkelhet. 
Året efter Neergaard 1 s avhandling utkom Cuvier's (1805) stora verk över 
komparativ anatomi, i vilket också hästens tarmkanal dock mera i förbigående 
tangeras. Den ytterst kortfattade notisen härom torde vara hämtad från Buffon- 
Daubenton. — Då arbetet i första hand torde vända sig till den zoologiska världen, 
är knappast en utförligare framställning att vänta. 
Den nu inträdda tiden från sjuttonhundratalets senare årtionden karakteri- 
seras av inrättandet av ett flertal veterinära ulbildningsanslalter i alla Europas 
kulturländer. Genom inrättandet av dessa skolor ingick veterinärmedicinen i en 
ny period, som för densamma betydde begynnelsen till en systematiskt vetenskap- 
lig gestaltning av hela facket, och de vid de nyinrättade veterinärskolorna anställ- 
da lärarnas första och viktigaste uppgift var att utfylla det oerhört stora antal 
luckor, som ännu funnos i det vetenskapliga materialet; man strävade med all kraft 
och med en brådska, som icke alltid var ändamålsenlig, att försöka höja djur- 
medicinen upp till homomedicinens redan nu mycket höga niveau. Den författare, 
som kanske i allra högsta grad vigt sitt liv åt denna strävan, var ledaren av den 
redan 1765 a y Bourgelal inrättade veterinär skolan på slottet Alfort och den därsamman- 
städes som anatom och fysiolog under många år verksamme Jean Girard. Hans 
stora lärobok i veterinäranatomi (1807; sista editionen 1841) har varit mig till- 
gänglig endast i Schwab 1 s översättning (av år 1811); den skiljer sig beträffande 
innehållet åtminstone för den ileo-ceko-koliska regionen icke från Schwab' s senare 
under eget författarenamn utgivna lärobok. — Samma år som Girard's utkom ytter- 
ligare en stor lärobok i veterinärlära, författad av den från Frankrike inkallade 
homomedicinaren och reorganisatören efter franskt mönster av veterinärskolan i 
Milano, Giovanni Pozzi (1807). Den första volymen av denna bok ägnar sin senare 
del till beskrivningen av hästens och oxens anatomi. Beträffande blindtarmen och 
angränsande delar av ileum och colon är skildringen mycket kortfattad och 
innehåller ingenting nytt av värde: beskrivningen överensstämmer fullständigt med 
den vanliga veterinära. Delta kan dock synas anmärkningsvärt, eftersom tyd- 
ligen Buffon- Daubenton 1 s arbete varit författaren välkänt, något som man kan 
sluta därav, att han av detsamma lånat några figurer, likväl utan angivande av 
källan. Boken innehåller en mycket fullständig literaturförteckning. 
Också England bidrog med läroböcker under denna tid. Redan 1802 hade 
nämligen den huvudsakligen som hundpatolog bekante, i London som såväl läkare 
