22 
Aron Westerlund 
ningen, som Lavocat naturligtvis anser vara colons utmynning, säges, att den står 
öppen (»béant») och att dess rand »peu résistant, est légèrement froncé». 
Den mest betydande läroboken från denna tid är emellertid utan gensägelse 
den, som författats av den då vid Lyon-skolan verksamme, erkände fysiologen 
A. Chauveau (död 1917) (1855 — 1857.)' Genom sin författares också ur den veten- 
skapliga literaturen inhämtade stora kunskaper, genom ett sällsynt kultiverat språk 
och genom sina sköna illustrationer slår den på ett avgjort högre plan än de allra 
flesta velerinäranatomiska verk. Också genom sitt prononcerade framhållande av 
komparativa synpunkter är den enastående. Vid bedömandet av boken från just 
dessa synpunkter måste man emellertid fasthålla att begreppet »komparativ anatomi» 
i våra dagar har en delvis annan betydelse än på författarens tid. I företalet 
förklarar Chauveau, att det är den Cuvier’ ska och den Saint- Hilaire’ ska kompara- 
tiviteten, som åsyftas, och även om man kan säga, att åtminstone den senare — 
»le principe des connexions» — ingår som en integrerande del i vår definition av 
begreppet, så har dock detta begrepp för den närvarande tiden en annan och 
fylligare mening. Komparativ i ordets nuvarande betydelse är Chauveau s lärobok 
icke. Och ett av bevisen härför är hans beskrivningar av de olika husdjurens 
coecum. Medan hos hästen blindtarmen är försedd med en stor dorsal blindsäck 
(»la crosse»), som är tydligt avgränsad från colon, så är hos kaninen »cette crosse 
n’est pas très nettement séparée du colon, et se continue avec lui sans présenter 
d’étranglement». Och om coecum hos idisslare heter det: »à son extrémité 
(antiapicale), le coecum se continue directement avec le colon, sans former de crosse, 
après avoir reçu l’insertion de l’intestin grêle». Vår nuvarande komparativt ana- 
tomiska definition av coecum såsom den kolondel, som befinner sig apikalt om 
i/euminmynningen finnes tydligen icke för Chauveau. — Beträffande regio ileo-coeco- 
colica innehåller boken ett flertal värdefulla anatomiska detaljer. Om ileum’s 
mynning säges det, att ileum »communique avec la surface intérieure du 
coecum au moyen d’une ouverture qui fait saillie à l’interieur de ce réservoir, 
comme un robinet dans un tonneau». Denna tapp, som är ganska ringa markerad, 
är uppbyggd av ett cirkulärt mukosaveck (un repli muqueux), förstärkt »extéri- 
eurement» av muskelstråk. Han kallar detta cirkulära veck eller denna tapp : 
»La valvule ileo-coecale ou de Bauhin », och säger längre fram att man har velat 
förneka närvaron av denna klaff hos husdjuren »par une fausse appréciation des 
analogies», vändande sig tydligen med dessa ord direkt mot Lavocat. Värt att 
ihågkomma är också denna författares beskrivning av de båda i »la crosse» be- 
fintliga öppningarnas läge i förhållande till varandra. Av dessa öppningar säges 
ileum’s vara den längst neråt befintliga: »le plus inférieur réprésente l’ouverture 
de l’intestin grele ». »Le deuxième trou, placé à 4 ou 5 centimètres environ 
au-dessus du précédent fait communiquer le coecum avec le colon». Som 
synes gå dessa lägeuppgifler stick i stäv mot den Gurlt' ska uppfattningen och 
låta icke heller förena sig med den Mangosio’ ska. 
