Om hästens ileo-ceko-koliska larmområde 
25 
ledes den, att ileum inmynnar icke blott dorsalt om utan också kranialt om »kolon» - 
munnen. Författaren förbiser därvid, att, ifall förhållandena verkligen skulle 
gestalta sig enligt beskrivningen, så skulle från komparativt anatomisk synpunkt 
endast » saccus ventriculiformis » representera den egentliga blindtarmen, och blind- 
tarmens »kropp» och »spets» utgöra en accessorisk cekalutväxt från colon. 
Under perioden inträffar också utgivandet av ett stort zoologiskt verk, näm- 
ligen Richard Owen’s vertebratanatomi (1868). Beträffande hästens enterologi är 
framställningen anmärkningsvärt fyllig och illustrerad med en figur. Densamma 
igenkännes såsom varande kopierad efter Buffon-Daubenton och utgives också som 
sådan. Det är under sådana omständigheter särdeles anmärkningsvärt, att den 
verbala skildringen avviker högst avsevärt fråp Buffon-Danh enton’ s, i det den full- 
Figur 48G (Pferd). 
Dorsale Querlage 
ständigt accepterar den veterinära uppfatt- 
ningen. Detta framgår av följande citat : 
»The ileum terminates in a coecum of 
enormous bulk, which is separated from 
the commencement of the colon by a deep 
constriction»; och genom hänvisning till 
figuren förslår man, att med denna »con- 
striction» menas Buffon-Daubenton' s första 1 
förträngning. Enligt Owen är saccus ven- 
triculiformis således att räkna som en del 
av coecum. 
Den lämnade skildringen av den 
anatomiska läroboksliteraturen kunna vi 
nu anse avslutad, alldenstund några fullt 
nya, på egna undersökningar över ifrå- 
gavarande tarmområde grundade läro- 
böcker icke efter denna tid sett dagen. 
Istället hava ett flertal av de näinnda upplevat många nya upplagor och ha blivit 
allt fullständigare. Det är bland dem några, som i detta sammanhang böra omtalas, 
eftersom de bevarat sig ända in i våra dagar och användas just nu på de veleri- 
nära utbildningsskolorna. Vi börja med Gurtt's ovan omtalade lärobok. Under 
GurlV s professorstid nådde boken sin fjärde upplaga, utförd av författarens egen 
hand. Redan två år efter Gurlt’s frånträdande utkom bokens femte upplaga (1872), 
bearbetad av Berlineranatomerna C. Müller och Leisering. Efter Leisering' s flyttning 
till Dresden inträdde också Ellenberger i bearbetarekomiléen : bokens sjetle och 
sjunde upplagor äro ombesörjda av de nämnda tre forskarna. Från och med 
bokens åttonde upplaga (1896) ha Ellenberger och Baum övertagit utgivandet, och 
boken föreligger nu i en fjortonde upplaga (1915), vilken framträder i så förstorad 
och förändrad gestalt, att den gör anspråk på att bli betraktad som ett originalverk. 
Texlfk 
Kleines 
Colon 
Ellenberger-Baum 1915. 
koliska. 
4 
