Om hästens ileo-ceko-koliska tarmområde 
31 
hålla isär å ena sidan, vad man skulle kunna kalla den fysiologiska cekalapparaten, 
och å andra sidan den anatomiska coecum. Han skriver: »In order to leave 
undisturbed our present definition of coecum, as» that part of the colon below the 
ileo-coecal orifice», or, in an embryologie sense, »that part of the colon which is 
developped as a coecal outgrowth», and yet to indicate clearly that the coecum with 
its appendix is united in function with that part of the colon which lies below the 
coeco-colic sphincter, I propose that the term caput coli be given to that part of the 
colon which extends from the coecal apex to the coeco-colic sphincter». Denna 
»coeco-colic sphincter» utgöres av ett visst ställe på colon, tämligen nära utgångs- 
stället från coecum, där det cirkulära muskelskiktet är särskilt väl utvecklat. Enligt 
Keith består caput coli således av två komponenter: 1) av colon’s initialdel och 2) 
av den anatomiske coecum plus appendix. Beträffande den s. k. ceko-koliska 
sfinktern omtalar Keith vidare, att han letts till uppställandet av densamma genom 
undersökningar på möss, hos vilka han alltid fann ett visst segment av kolons 
kranialt gående gren i ett tillstånd av stark »kontraktion» med förträngt lumen och 
tjocka väggar. Detla segment »relaxerades aldrig utom vid det aktiva tömmandet 
av den fysiologiska cekalapparaten». — Efter föredraget riktade den närvarande 
fysiologen dr. Barclay Smith en för denna undersökning ganska viktig kritik av 
föredragshållarens resultat, vilken kritik, redan antydd i vår inledning, samman- 
fördes till följande punkter: 1) de företeelser, som kunna iakttagas på en tarm, 
vilken befinner sig i ett avdöende tillstånd eller under djurets agone, äro fullkom- 
ligt olika dem, som kunna betraktas som normala under det intakta livet, samt 
2) en tarms förhållande efter döden är fullständligt missvisande (»an absolutely 
fallacious criterion»), då det gäller att få någon uppfattning om detsamma under- 
livet. Och till denna kritik torde ytterligare kunna fogas en uppmaning till för- 
siktighet vid fastställande av ett visst enterait muskelsystems sfinkteregenskaper. 
Man börjar nämligen i det fysiologiska lägret reservera sfinkternamnet till cirku- 
lära muskelstråk av en alldeles speciell innervatorisk karakter, som består däri, att 
en verklig larmsfinkter tvingas i funktion, »konlraheras», »slutes», «aktiveras» d. v s. 
intager spärrad stenohexi av det nervsystem, som eljes har den karakteristiska 
funktionen att hämma tarmarnas rörelse nämligen sympathieus. Av enteralsfinkt- 
rar i inskränkt mening känner man med visshet endast följande: sph. ilei, sph. 
vesicae internus, sph. urethralis och sph. ani internus (Jmf. W. H. Gaskell 1916). 
Innan den av Keith föreslagna » sphinter coeco- colicus’ » innervation är närmare känd, 
har man rättighet att misstänka den endast vara ett starkt markerat »staltiskt» 
avsnöringssegment, vilkets »kontraktion» utlöses icke av sympathieus, utan såsom 
i allmänhet t. ex. vid peristaltiken av antingen vagus eller möjligen självständigt 
av det Auerbach’ ska nervsystemet. 
I en allmän översikt över blindtarmens morfologi genom hela däggdjurserien, 
i vilken även förhållandena hos hästen tangeras, lämnar Muthmann (1913) några 
reflektioner beträffande den ileo-ceko-koliska regionen hos kaninen, vilka för denna 
undersökning äro av viss betydelse, emedan de nästan paradigmatiskt visa, hur 
