38 
Aron Westerlund 
Alla de framställda preparaten ge otvetydigt vid handen, att det s. k. orificiam 
coeco-coHcum är beläget i ett tvärsnittsplan, som ligger antiapikalt om ileums in- 
mynning. Konstaterandet av detta förhållande sätter oss i stånd att komparativt- 
anatomiskt riktigt avgränsa blindtarmen. Från komparativt-anatomisk synpunkt 
utgöres blindtarmen hos hästen endast av den del, som veterinäranatomerna kalla 
blindtarmenes kropp (corpus coeci), medan den tarmavdelning, som de kalla blind- 
tarmens huvud, bas, grund o. s. v. (caput s. basis s. fundus et c. coeci) (= saccus 
ventriculif ormis) alldeles icke tillhör blindtarmen, utan är en del av kolon. För- 
denskull är den av Percivall och Franck angivna benämningen tjocktarmens huvud 
(caput coli) fullt riktig och synes mig också träffande, vårföre den i det följande 
kommer att användas. Beteckningarna orificium coeco-colicum och sphincter 
coeco-colicus äro följaktligen att anse som missvisande och böra övergivas. För 
den på caput coli följande tarmdelen, som ofta visar sig vara starkt förträngd, före- 
slår jag namnet tjocktarmens hals (collum coli) och för öppningen från caput till 
densamma aditus colli. — Det bör framhållas, att den nämnda förträngningen icke 
kan förutsättas vara permanent hos det levande djuret. Åtminstone vid tarminne- 
hållets utdrivning frän caput torde väl detta halssegment äga ett avsevärt förstorat 
lumen på grund av dess muskulära elements långinställning. Graden av förträng- 
ningens permanens in vivo kan för närvarande emellertid icke avgöras, då inga 
som helst undersökningar häröver föreligga. Den möjligheten torde emellertid 
icke vara utesluten, att den så iögonfallande excessiva förträngningen av collum 
med fullständigt potentiellt lumen, som man vanligen ser på friska tarmar efter 
döden, är under livet av snabbt övergående karakter, eller t. o. m. i sin postmortala 
form kanske en agonal artefakt. — Ytterligare några iakttagelser beträffande caput 
coli förtjäna i delta sammanhang alt omtalas. Några fysiologiska konsekvenser 
kan man naturligtvis icke våga draga ur dem, men de företeelser, om vilka de röra 
sig, äro genom sin konstans anmärkningsvärda. Den ena av dem gäller caput 
coli’s innehåll. Detta utgöres nämligen hos friska tarmar sällan av tarminnehåll i 
vanlig mening, utan i de flesta av mig undersökta fall endast av gas. Den andra 
iakttagelsen hänför sig till de olika caput-vä ggarnes olika förmåga av uttänjning 
d. v. s. de muskulära elementens plasticens. Blåser man upp ett nyss eviskererat 
överlevande tarmpreparat, finner man, att det så gott som enbart är cekum som 
tenderar åt evryhexi-inslällning, medan huvudet blott obetydligt påverkas. Detta 
är anmärkningsvärt, alldenstund av väggtjockjeken att döma de muskulära elemen- 
ten i den del av caput-väggen, som omgiver aditus colli, äro kortinställda och så- 
ledes genom ökat innertryck borde ha lätt att intaga en plasticent långinställning. 
Så sker emellertid icke utan caput’s dorsala och kraniala väggar rumpera, innan 
de nämnda muskelelementen förlänga sig. Dissekerar man emellertid lös den 
nämnda, aditus colli omgivande väggen och försöker tänja densamma i ringmuskel- 
stråkens längsriktning, så lyckas delta lätt. Bedan nu torde man av denna sista 
iakttagelse våga sluta, att caput’s form hos det döda djuret icke är den enda under 
livet möjliga. 
