Om hästens ileo-ceko-koliska tarmområde 
41 
funnits vara den riktiga och således böra användas, kan nu en närmare beskriv- 
ning på den ileo-ceko-koliska tarmregionen lämnas. Beträffande densammas yttre 
framhålles, att beskrivningen hänför sig till vad jag sett vara ungefär likartat på 
ett flertal av mig undersökta kadaver utan tarmaffektioner. I någon mån ha dessa 
iakttagelser senare kompletterats dels på en fullt frisk häst, som jag för undervis- 
ningsändamål monterat enligt Pcnilli (1909) (på Alnarps lantbruks- och mejeriinsti- 
tut), dels på slakthusmaterial. 
Den ileo-ceko-koliska tarmregionen hos hästen har formen av en dubbelspiral 
med en inålgående och en utåtgående gren. Den inåtgående grenen representeras 
av coecum och caput coli, den utåtgående av collum coli och begynnelsen av högra 
ventralkolori. Topografiskt sett ligga de båda grename icke i samma, ungefärligen 
sagittala plan, utan den utåtgående ligger något till höger om den inåtgående. Be- 
träffande de olika tarmdelarnas begränsning anmärkes, att det inbördes läget av 
ileummynnningens totaltopografiska tvärsnittsplan och aclitus colli’s kan variera i 
hög grad. Ett fullt exakt fastställande av dessa lägen har icke kunnat utföras. Att 
de båda mynnningarne möjligen skulle kunna ligga i samma totaltopografiska trans- 
versala kroppsplan kan emellertid icke uteslutas. — Ileummynningen företer den 
bekanta tappliknande protrusionen in i cekum-kolons kavitet. Dess lumen är 
praktiskt taget alltid potentiellt på grund av sphincter ilefs excessiva kortinställ- 
ning. Denna företeelse är så konstant och så välbekant i Veterinär- og Landbohöj- 
skolens sektionssal, att ileum lege artis sectionis före avskärandet förses blott med 
en ligatur, cekalt om vilket snittet lägges. Från den avskurna ileum kommer intet 
innehåll. I detta sammanhang bör betonas, att den bild, som ileums terminalparti 
antager efter den ovan beskrivna formolinjektionen fullkomligt avviker från den 
nu skildrade. Avvikelserna bestå i en aktualisering av lumen, vilken strax intill 
inmynningen kan blåsformigt uttänjas «till en »ampoulle terminale» (Bourdelle- 
Montané) (se fig. 4), samt däri, att själva inmynnningen genom cekum-kolon- 
väggens tänjning antager Springform med springans långaxel ställd tangentiellt mot 
cekum-kolons tvärsnittsyta. Den tappformiga protrusionen utbildar härigenom två 
läppar, en apikal och en antiapikal, som rent mekaniskt förhindra regurgitation 
från cekum-kolon till ileum. Huruvida denna företeelse på med konst deforme- 
rade, döende tarmdelar också förekommer normalt under livet, kan för närvarande 
icke avgöras. Denna regurgitationsförhindrande egenskap hos »valvula ileo-coe- 
calis» intager en mycket viktig plats i den veterinära litteraturen. Härtill bör 
sägas, att . de undersökningar, som i detta syfte företagits på ett flertal djur, gett 
vid handen, att tarminnehållets definitiva rörelseriktning regleras av andra och 
verksammare faktorer än mekaniska ventiler ( Elliot 1904) nämligen ringmuskel- 
förtjockningar och att regurgiteringar (antiperistalser) (Cannon 1902) äro normala 
företeelser, som ingå som integrerande delar i tarmkanalens röelsefysiologi. Vjd 
närmare eftertanke kan man heller icke inse, att ett tillfälligt återförande av tarm- 
innehåll från cekum-kolon in i ileum skulle innebära någon allvarsammare skada 
för ileum. Cekalinnehållet är ju alkaliskt, och att tillskriva den nämnda klaffen 
6 
