58 
Aron Westerlund 
KAP. I. 
Embryo II (1,9 cm). 
(Härtill tigg. 14—18, tavla VI-VIII). 
15 ft; hematoxylin-eosin. 
Navelsträngen. 
Vad som framför allt karakteriserar detta stadium är, att det äger fysiologiskt 
navelbråck. Härmed förstås, som bekant, det förhållandet, att en del av tarm- 
kanalen befinner sig utanför bukhålan i dennas förlängning, navelsträngen, vilken 
således fungerar som s. k bråcksäck. Ehuru presumerat, har ett sådant förhål- 
lande icke förut beskrivits hos hästen. Det kan därför anses lämpligt att börja 
skildringen av detta stadiums tarmkanal med en beskrivning av den nämnda bråck- 
säcken. 
På såväl tidigare stadier (l,o cm.) ( Bonnet 1889) som senare (4, o cm.) (Schau- 
der 1912 och andra) har navelsträngens yttre gestalt förut beskrivits. Medan man 
enligt Schauder och andra veterinärförfattare på äldre stadiers navelsträng kan sär- 
skilja två delar, en amniondel och en allantoisdel, kan denna indelning icke upp- 
rätthållas på yngre stadier (Bonnet 1889). Så är förhållandet med navelsträngen 
på det här ifrågakommande stadiet, men förmodligen ger detta stadium möjlighet 
att tolka den s. k. allantoisdelens uppkomst, därför att det ser ut som man här 
skulle kunna påvisa anlaget till denna del. Också av denna anledning förtjänar 
stadium IPs navelsträng en mera detaljerad beskrivning. 
Navelsträngen utgår från den ventrala kroppsväggen rätt långt kaudalt och 
sträcker sig ett stycke i kranial riktning. För detta stycke, som på navelsträngens 
exteriör är utomordentligt kort, föreslås benämningen manubrium. Det övergår 
så småningom uti ett något tjockare terminalparti, som jag kallar caput. Ventralt 
utlöper caput i en spets, som plattar ut sig till en med fostrels sagittalplan parallel, 
tämligen tunn vägg, vilken förmodligen når ända till äggperiferien. Denna vägg, 
som kranialt och kaudalt är sammanvuxen med amniom, torde utgöra anlaget till 
navelsträngens allantoisdel. Caput är för övrigt av oregelbunden, avrundad form 
och äger på sin högra sida en kraftig ansvällning samt på sin vänstra, något mera 
ventralt, en stor hästöronformig utväxt. Amnions insertionsränder avgränsa på 
dessa sidoutväxter två tämligen plana ytor. Den högra av dem är perforerad av 
en långsträckt, med fosterkroppens längsaxel parallel springa, som är urachusmyn- 
ningen, från vilkens omkrets allantois utgår. Den vänstra ytan som utgör den öron- 
formiga utväxtens laterala sida, är genomborrad av en stor, njurformig öppning, 
som utgör n avelstr ängscelomets perifera mynning, alltså oriflcum omphali exter- 
num. Till denna yla ligger gulblåsans proximala blad tätt tryckt, här och där 
sammanvuxet med densamma, och täckande som ett lock det nämnda orificiet. 
Caput’s ventro-kaudala yta är nästan plan; perifert inneslutes den av insertionslin- 
