Optiskt aktiva <*a,-dimetylglutarsyror 
29 
Först må emellertid omnämnas ett uppdelningsförsök med kinin: 0,400 gr. syra 
( 1 * /ioo moi) löstes genom uppvärmning i 2,5 gr. vatten, varpå 0,810 gr. kinin ( 7*00 moi) 
och därefter 0,5 gr. alkohol tillsattes. En svagt ljusgul olja bildades då som undre 
skikt. Vid indunstning till torrhet erhölls blott svampliknande bollar av radiait ställda 
hår, s. k. sfärokristaller, av vilka somliga hade en diameter på nära 1 cm. 
4. Uppdelning med hjälp av de sura brucinsalterna 7 
Förförsök. 0,800 gr. racemsyra (7200 moi) löstes i 60 gr. vatten, varpå 1,97 gr. 
brucin ( 1 /2 00 moi) tillsattes. Nästan omedelbart uppkom en förhållandevis stark fällning, 
som efter ett par timmar avsögs, och ur vilken syran frigjordes genom tillsats av ut- 
spädd svavelsyra och utskakning med eter. En vattenlösning av denna syra visade sig 
vara optiskt aktiv och högervridande, såsom man i analogi med förhållandena vid 
stryknin kunde vänta. Ur en del av filtratet frigjordes på liknande sätt en syra, vars 
vattenlösning var vänstervridande. Återstoden av filtratet fick indunsta frivilligt till 
fullständig torrhet. Därvid avsatte sig dels vita (ej klara), strålformigt hopvuxna, 2 à 
4 mm. långa, nålformiga kristaller, som lätt häftade vid kärlets väggar, dels några väl 
utbildade, genomskinliga, 3 à 4 mm. långa, förmodligen monoklina prismor. Då dessa 
senare sannolikt utgjordes av det vänstersyrade saltet, bereddes enligt följande en 
större portion. 
Av racemsyran, smpt 139—140°, löstes 12, 00 gr. ( s /i 0 moi) i 415 gr. 50-gradigt 
vatten (10 gånger den beräknade mängden vattenfritt salt), varpå 29,65 gr. brucin 
( 3 /io moi) på en gång tillsattes. Vid omrörning löstes basen mycket snabbt, och då 
blott en ringa rest av denna återstod, uppkom eii ganska tung, vit, fiukristallinisk 
fällning, vars mängd raskt ökades. Sedan massan fått stå vid rumstemperatur i 
1 För att vid omkristalliseringarna i detta och andra komplicerade fall lätt kanna skilja de 
många olika fällningarna och lösningarna använde jag följande princip vid etikettering och an- 
teckningar i laborationshäfte : En lösning betecknas på samma sätt som den däri upplösta sub- 
stansen; ursprungliga lösningen av en substans A betecknas alltså likaledes med A. 
Den l:sta ur lösningen A avsugna fällningen betecknas A 1 med filtratet A F 1 
» 2:dra » » » » » » A2 » » A F 2 
» 3:dje » » » » » » A3 » » AF3 
(Ur A F 1 avsuges alltså A 2 o. s. v.) 
(En lösning av A 1 betecknas som A 1.) 
Den l:sta ur lösningen Al avsugna fällningen betecknas A 1, 1 med filtratet A 1, F 1 
> 2:dra » » » » » » Al, '2 » » A 1, F 2 
» 3:dje » » » » » » A 1, 3 » » Al, F 3 
(Ur A 1, F 1 avsuges alltså A 1, 2 0 . s. v.) 
(En lösning av A 2 betecknas som A 2.) 
Den l:sta ur lösningen A 2 avsugna fällningen betecknas A 2, 1 med filtratet A 2, F 1 
» 2:dra » » » » » * A2,2 > » A 2, F 2 
» 3:dje » > » » » , A 2, 3 » » A 2, F 3 
(Ur A 2, Fl avsuges alltså A 2, 2 o. s. v.) 
Den l:sta ur lösningen A 1, 1 avsugna fällningen betecknas A 1, 1, 1 med filtratet A 1, 1, F 1 
o. 
s. v. 
