40 
Elof Möller 
smältpnnkten torde väl bero därpå, att den ursprungliga mesosyran på grund av fram- 
ställningssättet varit förorenad av ett spår racemsyra.) Av denna syra neutraliserades 
0,5106 gr. till hälften genom tillsats av 3,47 ccm 0,920 -n kalilut, varpå volymen såsom 
ovan ökades till 4,20 ccm genom tillförande av vatten. Lösningen visade sig i 1-dm. 
rör vid 16° fullkomligt inaktiv. — (Det sura mesosyrade saltets löslighet kan av den 
utfällda mängden skattas till c:a 12 på 100.) 
b. Surt brucinsalt. Analogt med försöket i a. löstes först 7200 moi syra i 10 
gånger dess vikt vatten, varefter 1 /soo moi brucin sattes till den något uppvärmda lös- 
ningen. Redan innan all brucinen omsatt sig, började saltet utfalla i form av vita fjäll, 
där de rektangulära ytornas sidor uppgingo till blott 1 à 2 mm. På alldeles samma 
sätt kristalliserade det efter fällningens avsugning intorkade filtratet. — Därefter bereddes 
en lösning i nära 4-dubbla vikten vatten genom att lösa 1,601 gr. syra (7ioo moi) av 
smpt 127 — 128° i 20 gr. 40 à 50-gradigt vatten och därpå tillsätta 8,943 gr. brucin 
(7ioo moi). Vid avsvalningen uppkom en ganska tung fällning, som efter 12 timmar 
avsögs och lufttorr vägde 2,21 gr. 
Analys å saltet: 
0,3535 gr. substans gåvo 14,80 ccm N 2 vid 16° och 760 mm. 
0,4127 gr. förlorade i exsiccator över svavelsyra 0,0248 gr. H 2 0. 
Ber. för C 23 H 2e N 2 0 4 , C 7 H 12 0 4 + 2H 2 0 = 590,5 Funnet 
N 4,76 4,86 °/o 
H 2 0 6,10 6,01 » 
I detta fall överfördes den ingående syran till neutralt kaliumsalt direkt ur den 
avsugna, torkade fällningen genom att försätta 1,288 gr. av denna med 5,70 ccm O,920 -h 
kalilut <(ber. 4,74, alltså c:a 20 °/o överskott). Efter 15 min. avsögs brucinen, varefter 
vattenlösningen utfylldes till 16,5 ccm. Den visade en ytterst svag brucinreaktion men 
hade icke någon bitter smak. 1 2,2-dm. rör vid 18° visade den sig vara fullkomligt inaktiv. 
Filtratet, som enligt ovanstående kunde ' beräknas innehålla något över 60 °/o av 
brucinsaltet, gav vid tillsats av svavelsyra och utskakning med eter 0,93 gr. syra (ber. 
1,00 gr.) av smpt 126 — 127°. En lösning av 0,1609 gr. av denna till 4,20 ccm vatten 
visade i 1-dm. rör vid 16° ej spår till vridning. — (Det sura mesosyrade saltets löslig- 
het kan av den utfällda mängden skattas till c:a 18 på 100.) 
c. Försök med d-fenetylamin. En lösning av 1,118 gr. d-fenetylamin (0,00923 moi) 
och 1,478 gr. mesosyra (0,00923 moi) av smpt 127—128° i litet vatten indunstade i 
luften påfallande långsamt till en nästan gummiartad, något klibbig massa, i vilken 
efter några veckor spontant uppkom en liten vit fläck, bestående av hårfina kristaller, 
utstrålande från ett gemensamt centrum. Fläckens diameter ökades med c:a 1 mm. pr 
dygn. Då omsider alltsamman kristalliserat, uppgick vikten till 2,69 gr., d. v. s. jämt 
summan av basens och syrans vikter, och torde alltså ha utgjorts av kristallvattenfritt 
surt salt. (Substansen smälte mycket oskarpt vid c:a 55 — 65° under lindrig gasutveck- 
ling.) Lösligheten är synnerligen stor, över 2 på 1, ty vid tillsats av 1,0 gr. vatten 
övergick alltsamman på ett par timmar till en tjockflytande massa. Under sådana för- 
hållanden utfördes naturligtvis ingen analys på substansen. 
d. Försök med l-fenetylamin. 0,6985 gr. 1-fenetylamin (0,00677 moi) och 0,9236 gr. 
mesosyra (0,00677 moi) av smpt 127 — 128° blandades i 6,5 gr. vatten. Vid avdunst- 
ning på ett urglas av en droppe av lösningen erhölls ganska lätt en kristallinisk massa. 
Huvudportionen övergick emellertid i fast form först vid nästan fullständig intorkning. 
Produkten liknade för övrigt i hög grad d-fenetylaminens förening med syran,' ehuru 
kristallisationen i detta fall fortskred betydligt raskare. Liksom vid d-basen tyckes här 
uppkomma kristallvattenfritt surt salt, ty vikten minskades så småningom ända till 
