4 
Mats Weib ull 
landtmännen och än mera fiskarbefolkningen tillgodogjorde sig dylika hafsväxter. 
Enligt Linné särskilde man på Gottland flera olika sorter af tång med olika värde : 
hauter (blåstång) som var synnerligen god och lätt multnad, tätig (bandtång) som 
är sämst, vidare Jcräkel ( Furcellaria ?) och ylle (tråd- och rödalger). I grann- 
länderna Danmark och Norge var dock bruket af tång, att döma af dessa länders 
landtbrukslitteratur, långt mer vanlig än hos oss. Så anför öfverste Falkensköld 
på Sofienborg, Själland. uti Oiufsons Annaler så tidigt som år 1805 försök, som visa 
att den »riktigt behandlad i fruktbarhet och varaktighet öfvergår all annan gödning» '. 
Men äfven inom tekniken tilldrog sig tången tidigt uppmärksamhet. Linné 
berättar i sin Skånska Resa hurusom de fattiga i trakten af Trelleborg samlade den 
torra tången och brände den i stället för ved, fast »den osade värre än kodynga». 
Som emellertid tången vid bränningen är rätt odryg och svårhand terlig, plägade 
man i Danmark låta den ligga på stranden vintern öfver för att regnet måtte utlösa 
salterna samt därefter blanda med ‘/s torfjord (eller lera), hvarpå blandningen med 
hästar eller oxar ältades ihop liksom då man gör bränntorf, hvarefter den forma- 
des som denna ] . 
Den vid tångbränningen bildade askan fann man hålla salt samt lutartade 
ämnen. För fabrikation af koksalt har den mesta tången näppeligen spelat någon 
större roll vid sidan af hafsvattnet, men väl för fabrikation af soda och pottaska. 
Att askan efter tångväxter, hvilken går under benämningen kelp , är synnerligen rik 
på alkaliska ämnen, natrium- och kaliumkarbonat, är en urgammal iakttagelse. 
Systematisk blef produktionen af dessa ämnen, särskildt soda, först i England och 
Frankrike under det 17:de århundradet. Till Norden kom kunskapen härom vid 
nämnda århundrades midt, då man dels började använda sodan för glasfabrikation 
dels för export, särskildt blef detta fallet i Norge. Här i Sverige har kelpfabrika- 
tion lifligt förordats redan af C, A. Agardh i hans förut kända prisskrift om tång, 
men sedan af hans son J. Agardh 1 2 . Någon praktisk betydelse torde denna hand- 
tering icke fått hos oss. 
Nytt intresse fick tången och särskildt tångaskau, sedan Courtoi år 1811 i 
dylik aska från Cherbourg upptäckt jod. 1 Norge, där de för jodfabrikation lämp- 
liga tångarterna af släktet Laminaria rikligare förekomma än i vårt land, grunda- 
des den första jodfabriken för 50 år sedan. Nu framställes där af tång omkring 
2,500 ton aska med en jodhalt af omkring 2 °/o, hvilken säljes till en skottsk-chilen- 
sisk trust, som behärskar jodhandeln. Af i Sverige förefintliga tångarter torde, 
som vi skola se, endast den nämnda Laminaria ägna sig för denna fabrikation. Som 
jag å annat ställe visat kan den hålla ända till 7 2 % jod, medan de andra här 
växande tångarterna hålla högst 0,03, men vanligen blott omkring 0,oi °/o jod 3 . 
Om tångens tekniska förarbetande på alkalisalt, jod, algin m. m. må här efter 
1 C. A. Agardh, 1. c. 
2 Göteborgs och Bohusläns Hush.-Sällskaps Berättelse för år 1837 s. 16. 
s s v . Kem. Tidskrift 1917 s. 79. 
