Studier öfver svensk tång, företrädesvis från Öresund 
5 
Stanford 1 lämnas några uppgifter. Dessa gälla uteslutande algtång. Tången sam- 
las antingen vid stranden eller uppfiskas från botten vid ebbtiden och torkas där- 
efter i solen. Den torkade massan lägges i högar och antingen (1) brännes eller 
(2) underkastas destination eller (3) behandlas de torra plantorna med vatten, hvar- 
vid de lösliga ämnena utdragas. I första fallet erhålles en återstod, »kelp», på 
omkring 18 °/o, som förarbetas på alkalisalt och på jod. I det andra fallet erhållas, 
förutom en kolrik aska, diverse destillationsprodukter såsom ammoniak, aceton, trä- 
sprit, paraffin m. m. samt brännbara gaser. Kolet (21 °/o) och gaserna kunna an- 
vändas till bränsle vid destillationer o. a. processer, medan de öfriga produkterna 
hvar för sig förarbetas. Den härvid erhållna rena askan utgör 15 °/o. Vid ur- 
lakningsmetoden med vatten erhållas en mängd tekniskt användbara produkter, det 
angifves tillsammans 70 °/o, nämligen a) lösta: kali- och natronsalter samt jod; b) 
olösta: algin-cellulosa. Däraf framställes cellulosa och algin. Denna senare är kalk- 
saltet af flera organiska syror, hvilka angifvas hafva stor teknisk betydelse näml. 
som betmedel för textilvaror, som foder och möjligen ock människoföda, som 
ersättning för gummi och dextrin till appretur, som antipannstensmedel, till emul- 
sionsmedel m. m. — En fabrik för dylik appretur lär enligt tiduingarne länge ha 
arbetat i Böhmen och en annan i Bretagne. Enligt uppgift i dagspressen har i 
Varberg grundats ett bolag »Fucus» med uppgift att ur Blåstång framställa gas, 
kol samt vissa värdefulla produkter såsom jod och alkalisalter; framställningen torde 
sålunda ske enligt förut omnämnda destillationsmetod (2). 
I skoglösa trakter, såsom på Skånes vestkust, har tången utom till bränsle af 
ålder äfven brukats till hägnader, s. k. tånggärdsgårdar. I trakten af Skanör fin- 
nas dylika hägnader ännu allmänt kvar; sparsamt anträffas sådana äfven på andra 
håll, t. ex. längs den postglaciala vallen (Jära-vallen) strax NV om Alnarp mot 
Lomma by. 
Vidare har tång i forna dagar användts till tak-täckning eller närmare bestämdt 
till »ryggning» af de halmtäckta husen. Öfverst på ryggåsen lades nämligen enligt 
Linné »stentång [Fucus), som lades rå för att bättre foga sig efter taket». Enligt 
samma förf. brukades ock tång (här säkerligen grästång, Zostera) i vaggorna i stället 
för halm. Tvättad och torkad bandtång torde ej sällan ingå i stoppningen af madras- 
ser, sadlar och möbler. Förf. begagnar dagligen en stol från förra århundradets 
början, där stoppningen är bandtång. 
Bland de olikartade ändamål, hvartill tång användes, är det till foder och 
gödselmedel samt till jordförbättring mest betydelsefullt. Då utöfver det värdefulla 
bidrag, som C. A. Agardh för mer än 100 år sedan härom i vår litteratur lämnat, 
endast spridda smärre uppgifter häröfver föreligga, har jag ansett ett inlägg i denna 
fråga nu under kristiden vara värdt att göras. Dock har denna utredning från 
början icke tillkommit i detta syfte utan mera af en tillfällighet. 
1 Se J. W. Turrentine: Fertilizer Resources of the U. S. Washington 1912. 
