Studier öfver svensk tång, företrädesvis från Öresund 
9 
som kritkalk, ännu oftare såsom vidhängande organismer, bryozoer, alger, musslor 
m. m. Helt ha dessa icke kunnat aflägsnas före analysen. En ringa del af fos- 
forsyran, magnesian och järnet kan ock härstamma från samma håll. Aluminium, 
som ock i ringa mängd ingår i växterna, har icke särskildt bestämts, mest därför 
att halten är så ringa att den icke kan öfverstiga livad som kan härleda sig af 
vidhängande lerslamm. De ringa mängderna af detta ämne finnas i analysen 
bland magnesian. Att exakt bestämma askhalten, särskildt kloren, vid dessa vatten- 
växter erbjuder oöfverstigliga svårigheter, då detta ämne, som vi af uttvättnings- 
försöken skola se, vid tvättningen af växten i någon mån utlöses, medan där dylik 
uttvättning icke sker, halten af klor, på grund af vidhängande saltvatten, måste bli 
för hög. I någon mån gäller detsamma om natron, kali och svafvelsyra, mindre 
om de öfriga askbeståndsdelarne. 
III. De olika slagen af hafstång. 
Af de många tångarterna, som uppträda vid vårt lands kuster, redogöres här 
blott för sådana, hvilka äga någon större utbredning. De höra samtliga utom band- 
tången till algerna och det stora flertalet äro brunalger. Endast undantagsvis har 
jag, såsom vid Vestkusten, kunnat insamla exemplaren på deras naturliga växt- 
plats utan ha de antingen upptagits ur hafvet vid själfva stranden, dit de af vå- 
gorna eller strömmen ilanddrifvits eller från den uppkastade tångvallen. Såvidt 
möjligt ha därvid utsökts friska, lefvande exemplar. Döda exemplar få nämligen 
på grund av uttvättning efter hand en annan sammansättning. 
A. Bandtång, Zostera marina L. (inkl. varieteten Z. angustifolia). 
Denna till vattenaxfamiljen hörande växt är Sundets allmännaste tångart. 
Den här förekommande formen har vanligen 5-nervigä blad och bör därför när- 
mast hänföras till hufvudformen Z. marina. Ej sällan anträffas ock 3-nerviga 
exemplar, som då äro smalbladiga och kortare, Z. angustifolia. I regeln äro de 
vid Vestkusten och N. delen af Sundet förekommande exemplaren bredbladiga 
(3 — 6 mm) och längre än de från södra (2 — 4 mm breda). Ibland växa de emeller- 
tid ganska nära hvarandra. Så fann jag vid Saltholmen utanför Göteborg uti en 
långgrund vik smalbladiga 3-nerviga exemplar å den naturliga växtplatsen, medan 
ett par hundra meter därifrån å öppen plats mot hafvet anträffades bredbladiga 
och flernerviga exemplar. Enligt E. Warming är den smalbladiga formen typisk 
för grundt vatten, medan den bredbladiga förekommer å djupare, saltrikt sådant '. 
1 E. Warming: Dansk Plantevækst, Kphmn 1906 och C. N. Ostenfeld i Aalegræsets vækst- 
forhold i Beretn. f. d. danske biol. Station, Kphmn 1908. E. Lönnberg: Undersökn. rörande 
Öresunds djnrlif. Meddel. fr. K. Lantbruksstyrelsen år 1898 och 1899. 
2 
