10 
Mats Weibull 
Bandtång, också kallad handling eller grästång, har sitt namn af de långa 
om gräs påminnande bladen, som friska äro gröna men vid torkning uti ljuset 
efterhand bli högrå och vid förmultning i vatten bli brungrå. Denna tångart 
växer från 0,6 — 15 m:s djup 1 2 öfverallt där sand och lerbotten råder, i hvilken 
de krypande rotstockarne utsända långa fina rottrådar, med hvilka växten fast- 
hålles, samt vidare stjälk med blad och blommor. Bäst trifves den å skyddade 
växtplatser, i vikar och bukter, man finner den därför som ett bräm längs kusten, 
där botten långsamt sluttar ut mot hafvet. C. G. J. Petersen 2 uppskattar den 
årliga produktionen omkring Danmarks kuster till c:a 8 mill, ton torr tång eller 4 
gånger landets höproduktion. Detta sammanhänger med att denna växt, i motsats 
mot landväxterna, håller sig grön och i viss mån vegeterar hela året om. 
Den på land uppkastade bandtången (driftförnan 3 ) utgöres hufvudsakligen af 
bladen, särskilt består hösttången så godt som uteslutande däraf, ty bladen falla vid 
början af denna tid i riklig mängd. Af de starka höststormarne kunna dock äfven 
rotstockar med vidhängande rottrådar uppryckas, så att hösttången äfven kan inne- 
hålla rötter. Under andra årstider är det ännu vanligare att bandtång konstant 
äfven håller rotstockar och rötter. Tånghögarne, som från Falsterbo upp mot 
Kullen alltså längs Sundets kust uppkastas, utgöras i stort taget till åtminstone 3 /i af 
bandtång. Två typiska sådana vallar från hösten 1916 synes å fotot sid. 11. Pro- 
fessor C. Kullgren uppskattar enligt meddelade uppgifter från strandägarne vid 
Alnarp, Lomma och Landskrona den årliga mängden däraf till ett halft parlass 
pr meter strand eller längst hela den skånska Vestkusten till omkring 18,000 ton 
årligen 4 . Äfven längs den nordliga Vestkusten finnes den rikligt i sund och fjär- 
dar, men däremot icke nämnvärdt i yttre skären, där brunalgerna öfverväga, och 
här uppkastas på hösten afsevärda massor af död bandtång, medan däremot växten 
själf på grund af sitt skyddade växtsätt blir rätt oberörd (Hj. Östergren). 
Sin största användning har bandtången, som förut nämnts, haft till stopp- 
ning af möbler och till förpackning, till strömedel och gödselmedel. Att den kan 
användas till foder är särskildt under foderbristen åren 1865 — 66 påvisadt i Dan- 
mark 5 , och senast har K. Rördam i dessa dagar framhållit detta, liksom dess lämp- 
lighet till nitrocellulosa m. m. 6 Den ovanligt höga halten af natrium och klor ob- 
serverades tidigt och på grund häraf har af askan beredts ett särskildt salt 
s. k. tångsalt. Enligt J. Agardh skall det förr ha varit vanligt i Skottland och 
Jutland. 
1 Djupet betingas af ljusförhållandena: I Kattegatt går den ned till 15 m., i Sundet knappt 
öfver 10. 
2 Mindeskrift t. Jap. Steenstrups födsel. Kphmn 1914. 
11 R. Sernander, Geol. Fören. Förh. 1918, s. 645. 
4 P. M. till Fodermedelkommissionen år 1917. 
6 Ugeskrift f. Landmænd 1866 innehåller flera uppsatser. 
6 Kem. Undersögelse af Bændeltang. K. Veter. & Landbohöjsk. Aarsskrift 1917, s. 109. 
