34 
Mats Weibul] 
TABELL XX. 
Skidtång och gaff el tång från Alnarp, 1 5 °/o vatten. 
Skidlång 
Gaffeltång 
Skidtång 
Gaffel tång 
Sept. 
V» 
28 /x2 
Sept. 
4 /» 
2e /ij 
I askan: 
Ägghvita 
4.5 
1 6.4 
14.7 
P 2 0 6 
0.15 
0.16 
0.26 
» Amider» 
1 2 
so 3 
2.29 
3 39 
' — 
Fett 
1.8 
0.4 
— 
Cl 
2.65 
0.88 
— 
N-fria extr.-äimieu 
58.4 
63.4 
— 
J 
0.01 
0.007 
— 
Vaxttråd 
6.0 
33 
— 
k 2 o 
3.15 
2 24 
— 
Renaska 
12.5 
1 1.1 
10.3 
Na 2 0 
1.67 
1.38 
— 
Sand 
0.7 
0.5 
0.3 
CaO 
1.83 
0.46 
— 
MgO 
1.00 
0.72 
— 
Fe 2 0 3 
0.01 
0.01 
— 
samt N 
0.91 
1.02 
2.36 
Sammansättningen är vid skidtång så lik sågtången, att någon skillnad mot 
denna vid samma tidpunkt icke kan uppvisas. Gaffeltången öfverensstä miner på 
samma sätt mycket nära med blåstång under lika förhållanden. 
F. Gristång, Ascophyllum nodosum L. 
Denna olivbruna alg, äfven kallad knuttång, förekommer icke i Sundet (på 
grund af dess ringa salthalt?), men är mycket allmän vid Vestkusten, där den upp- 
träder tämligen långt upp i vattenbrynet, dock icke så högt som blåstång. Den 
bildar där vanligen det närmaste bältet utanför denna, men båda tångarterna växa 
allmänt i sällskap. Af ålder har den rätt mycket i Bohus län användts till foder, 
särskildt för svin, däraf namnet, och som vi skola se är den bland alla mera be- 
kanta brunalger den som härför på grund af sammansättningen lämpar sig bäst. 
Jag har blott varit i tillfälle af denna tångart undersöka tvänne olika prof, 
ett par exemplar från Saltholmen vid Göteborg 3 /& 1918 samt flere exemplar från 
Fiskebäckskil dels i juni 1918, dels 1 /s 1917 (Hj. Östergren), af hvilka 2 analyse- 
rades. Vid de förra voro de nya skotten orangegula samt de då ytterst rikt före- 
kommande frukterna ganska mörka. Som exemplaren icke kunde undersökas i 
friskt tillstånd, kan den naturliga vattenhalten ej angifvas, men torde denna ligga 
vid ungefär samma tal som vid den mycket närstående sågtången eller 75 °/o. (Se 
tab. XXI!) 
Kväfvehalten (såväl i ägghvita som icke-ägghvita) följer i stort sedt samma 
lagar som vid de förut beskrifna brunalgerna, likaså fosforsyran. Af ägghvite- 
ämnena voro 26 °/o smältbara, hvilket för en brunalg är ett ovanligt högt tal, 
då Fucus - arterna sakna smältbar sådan. Anmärkningsvärdt är att — såvida de 
två anförda analyserna kunna anses beviskraftiga — halten af kväfve varierar så 
mycket ej blott i spetsarne utan ock i den öfriga bladskifvan samt i fästet under 
olika årstider. Växttråden är afsevärdt högre om sommar än om vinter. Därimot 
