38 
Mats Weibull 
Taren är med en tjock svart stjälk fästad vid stenar och klippor. De af mig 
undersökta exemplaren äro dels ilanddrifna hela växter från Sundet, dels sådana 
från Kullen och Skelderviken, dels uppfiskade exemplar från Fiskebäckskil. I några 
fall har det varit socker-, i andra fingertång. 
I litteraturen, särskildt den norska, finnes ett rätt stort antal analyser å tare; 
af dem är de af prof. Wille af särskildt intresse h Af dem framgår bl. a. att 
salthalten hos tare är beroende af växtplatsen, så att vid Jäderen — där vattnets 
salthalt öfverstiger 3 °/o — blir halten af lösliga salter, räkuadt på torrsubstans, 
23.6%, medan i Kristianiafjorden — salthalt 2 — 3°/o — densamma är 10% och 
i Skagerrack — med dess mera bräckta vatten — halten blott utgör 7.6 %■ De 
under vintern bildade nya bladen äro vidare något rikare på kväfve och fosforsyra 
än de äldre bladen, nämligen resp. 2.6 och 0.9 % i de förrå och 2.1 och 0.7 i de 
senare; medan vid de öfriga mineralbeståndsdelarne vanligen det motsatta förhål- 
landet äger rum, d. v. s. de äldre bladen ha en högre halt häraf än de yngre. 
Wille anger detta som exempel på hur växten ekonomiserar med de i vattnet 
sparsamt förekommande ämnena, livilka vandra från de äldre till de yngre bladen. 
Enligt Kylin håller denna växt stora mängder af polysacchariden laminarin, hvilken 
anhopas om sommaren och tjänar som reservnäring för de nya bladen. 
Tyvärr har jag endast tillfälligtvis kommit öfver denna tångart, och trots dess 
tekniskt stora betydelse har undersökningen däraf blifvit rätt ofullständig, men jag 
har dock ansett mig böra anföra de observationer jag. utfört. De af mig under- 
sökta profven bestå dels af blad, u:r 1 — 6, dels af stjälkar, n:i 7- — 9. Profven äro 
i så måtto ej fullt jämförbara som blott 1, 4 och 6 upptagits direkt ur hafvet och 
därefter icke tvättats, medan de öfriga tagits på stranden och därför äro något och 
i olika grad uttvättade. (Se tab. XXIV). 
Af dessa analyser att döma förefinnes ingen märkbar kemisk skillnad mellan 
de båda arterna. Detta stämmer med undersökningar från Rhode Island 2 . Att 
sammansättningen i samma blad kan afsevärdt växla framgår af följande bestäm- 
ningar å kväfve-, fosforsyre- och järnhalten i sockertång 1 4 /s 1917: 
TABELL XXV. 
Kväfve. Fosforsyra. Järnoxid. 
Bladskifvans gröna del (yngre) 1.52 0.34 O.oö % 
» gula » (äldre) 1.06 0.29 0.02 » 
Under den korta tid, som undersökningen omfattar (Ex. % från Alnarps strand 
var vid upphittandet mycket uttvättådt och därför icke vittnesgillt) eller tiden aug. 
— nov. månader, förefinnas icke några större olikheter. Kväfvehalten (uti de gamla 
bladen?) är jämförelsevis låg eller mellan 1 — 1 1 2 /s %. På vintern torde den, af ett 
1 Ueber d. Wanderung d. anorg. Nährst, b. d. Laminaracéen. Festschr. f. Pr. Schwendener, 
Berlin. 
2 Fertilizer Kesources, Washington 1912, s. 230. 
