Stadier öfver svensk tång, företrädesvis från Öresund 
45 
syra, natron och magnesia, men däremot fattas sä godt som helt fosforsyra och 
kalk. Kväfvehalten utgör 1 ‘/s °/o af torrsubstansen eller ungefär samma halt som 
kan beräknas i den ursprungliga tåugmassan. 
I salt vatten vid högsommartemperatur bildas ibland på tångarter — mest dock 
sallattåug ■ — ett rödt färgämne, som sönderdelas af syra men som är mycket mot- 
ståndskraftigt mot alkalier. Det är kväfverikt (4.6 °/o N) samt synes vara bildadt 
af bakterier. Detta förhållande iakttogs redan af Linné i hans Ölandsresa: »På 
blåstång låg liksom blod eller röd färg, som var utdragen af denna tång med hafs- 
vatten, solen och förruttnelse». Närmare har jag icke haft tillfälle studera detsamma. 
V. Om hafstångs användning till foder- och gödselmedel. 
Då det föreliggande arbetet bör betraktas som en grundval för undersökningar 
om tångarternas praktiska användning, och några exakta försök öfver ofvanstående 
ämne af mig icke blifvit utförda, kan jag fatta mig kort. 
Beträffande tångarternas fångst gäller denna vid Öresund endast bandtång, 
som mest direkt tages från stranden. En mindre del upptages ock från båt, men 
gäller fångsten äfven då uppfluten tång, medan någon upphämtning från botten- 
beståndet ej torde ifrågakomma. Vid Bohusläns kust, där den ilandflutna tången 
som vi sett är ringa, användes däremot fiske med skära eller raka. Dock har denna 
hittills skett i ganska ringa skala och gäller brunalger, mest gristång. 
Priset å tång ställer sig gifvetvis något olika vid olika förhållanden. Vid 
Limhamn och vid Habo (strax N om Alnarp) såldes enligt C. Kullgken år 1916 
torr och balad bandtång för export till Tyskland till 80 — 90 kr. pr ton. I Bohuslän 
levererades algtång äfven för export vid samma tid uti balar och i torr form för 
omkr. 100 kr. pr ton. Våt tång, upptagen af egaren, torde i allmänhet kosta denne 
omkring 2 kr. pr ton 1 . 
Samtliga dessa växter äro för jordbruksändamål lämpligast under senhösten, 
vintern och våren på grund af att de då äro rikast på kväfve. Skada blott att de 
rikligast landdrifvas och lämpligast kunna utnyttjas under sommaren och den tidiga 
hösten. Gristången gör dock på grund af sin större fetthalt under sommaren här- 
ifrån ett undantag. 
Vid användning till foder komma i första hand den sällsynta hafssallaten och 
därnäst bandtången i fråga; först i andra hand kan man tänka på de olika brun- 
algerna. Sallattångens kemiska sammansättning, tab. VIII, anvisar den en rang- 
plats bland fodermedlen. Dess höga halt af kväfve i form af ägghvita, hvaraf 
öfver hälften är smältbar i pepsin-saltsyra, samt dess ringa halt af växttråd ger 
densamma ett fodervärde, omkr. 45 f.-e. pr 100 kg., som öfverträffar de vanliga 
gräsen och ställer den vid sidan af baljväxterna. Den har endast en olägenhet, 
1 C. Kullgren, P. M. till Folkhushållningskommissionen. 
