46 
Mats Weibull 
nämligen den mycket höga halten af mineralämnen, särskildt magnesiumsulfat. Vid 
Alnarp har man därför tvättat hafssallaten, innan den färsk användts till svinen 
eller innan den torkats för utfodring till kor. Äfven för aflägsnandet af sand är 
en dylik tvättning behöflig. En sådan behandling med sött vatten bör vid utfod- 
ring af all tång vara lämplig, då därmed de mesta alkalikloriderna och magnesium- 
sulfatet kunna aflägsnas. Både svinen och nötkreaturen här på Alnarp åto, om ej 
i början, så efterhand med stor begärlighet däraf. Under vintern och våren 1918, 
då stor foder- och isynnerhet äggh vitebrist rådde, utfodrades med 0.5 kg. däraf pr 
dag och djur till de högmjölkande korna med en utmärkt effekt. Äfven för svinen, 
som under den rikliga tillgången sommaren 1917 därmed utfodrades, visade den 
sig lämplig. 
Bandtång liknar i sammansättning närmast timotej, tab. III. Den har icke 
så hög kväfvehalt som sallattång, ej heller är smältbarheten hos ägghvitan så stor 
(40 °/o); den innehåller dessutom en afsevärd mängd växttråd, nämligen omkring 
20 °/o om sommaren och 10 °/o om vintern. Den kan därför icke mäta sig med 
sallattången och knappast ens med timotej. I lufttorr form torde den innehålla 
omkring 35 f.-e. Till svinfoder är den på grund af växttrådhalten ej lämplig, men 
torde vid hö- och halmbrist med fördel kunna användas till hästar och nötkreatur l . 
Äfven brunalgerna hafva användts till foder. Af de vid Sveriges kust mera 
allmänt förekommande bör i första hand gristången härför lämpa sig, dels på grund 
af den höga fetthalten, dels på grund af att en del af ägghvitan vid denna brun- 
alg torde vara smältbar. Detta är säkerligen anledningen till att gristång af ålder 
i Bohuslän brukats som svinfoder. De andra närstående brunalgerna, blåstång och 
sågtång, äro mindre lämpliga, säkerligen mest på grund af att ägghvitan är olöslig 
i pepsin-saltsyra. De försök som H. Isaachsen nyligen utfört vid Aas bestyrka 
detta 2 ; som hjälpfodermedel i nödår torde dessa tångarter äga ett visst värde. 
Såsom gödselmedel hafva samtliga tångarter ett obetingadt värde på grund af 
sin kväfvehalt (1 — 3 %) samt sin rikedom på mineralämnen. Af dessa står kali 
i detta afseende främst och uppgår i lufttorr tång åtminstone till 2 °/o. Särskildt 
Chorda är att betrakta som en verklig kaliväxt med samma halt af kali, eller om- 
kring 8 %>, som de lågprocentiga konstgödselmedlen. Ty vän* är den rätt sällsynt 
eller i hvarje fall rätt så nyckfull i uppträdandet. Detta år har den utgjort en 
konstant beståndsdel i tången här vid Alnarp. Däremot är fosforsyrehalten i alla 
tångarter utom i kväfverik sallattång mycket låg: Därför kräfva så godt som alla 
växter, som gödslas med tång, ett tillskott af fosforsyregödsel, något som, redan 
innan tångens sammansättning var närmare känd, var klart för praktiska landtmän 
i Danmark och England. Fast de öfriga mineralämnena i regeln icke behöfva 
tillföras jorden och växterna, torde dock kalk, natron, magnesia och klor för vissa 
kulturer verka gynnsamt; detsamma gäller ock om de organiska ämnena, som sär- 
skildt i hafssallat mycket lätt förmultna och ge upphof till en gödsel resp. gödsel- 
1 Ugeskrift for Lantlmænd 1866, s. 47. 
2 Beretning fra Norges Land bruk shöj skole 1916. 
