Stadier öfver svensk tång, företrädesvis från Öresund 
47 
vatten liknande massa (sid. 44). Långsammast förmultnar bandtången, som just på 
grund af sin motståndsförmåga anväudts till stängsel. Redan Linné säger i sin 
Gottländska resa år 1741 att »bland all tång är den till gödsel den sämsta». 
Af nederbörden utlakad tång, antingen den legat på stranden eller senare upp- 
lagts i hög,' har hufvudsakligen på grund af lägre kalihalt ett mindre värde än 
normal tång. Någon annan skillnad mellan frisk och lagrad tång, förutsatt att 
vattenhalten är densamma, än den. som beror på utlösning af kali och i samband 
därmed någon anrikning af fosforsyrehalten, bör i allmänhet ej finnas. Om man 
afser från att sallattången är mest, därnäst bandtången och minst blåstång o. a. 
brunalger äro känsliga för årstidens inverkan, kan man säga, att de olika tång- 
slagen, i motsats till uppgifterna i litteraturen \ tagna vid samma tid pläga äga en 
någorlunda likartad sammansättning beträffande kväfve, fosforsyra och kali, och att 
vattenhalten samt uttvättningen äro fullt lika så betydelsefulla som slaget. Prak- 
tisk användning har hafstången länge haft som gödselmedel i England, Skottland, 
Danmark, Frankrike, Amerika, Norge 1 2 samt vissa delar af vårt land. Och kon- 
stateradt är dess stora värde härvid bl. a. för potatis, som är en utpräglad kali- 
och kväfveväxt och f. ö. odlas på jord passande för utnyttjandet af detta gödsel- 
medel, nämligen grus- och sandjord. Då de försök som utförts med tånggödsel äro 
från trakter med ett annat klimat och jordmån samt hufvudsakligen utförts med 
tare, vore rationella försök här af stort intresse. 
1 Se sid. 6. 
2 Se t. ex. Ugeskr. f. Landmænd år 1866; Fertil. Kes. of U. S., s. 168; Tidskr. f. d. norske 
Landbrug 1901, s. 13. 
