Klyföppningarnas byggnad hos groddplantskulturer i ång- 
mättad atmosfär vid maximala temperaturgrader. 
Mina undersökningar bäröfver gå tillbaka till år 1905. Do utgöra ett led i 
en då påbörjad större undersökning öfver supraoptimala temperaturgraders inverkan 
på växters anatomiska byggnad och ansluta sig till i denna riktning anställda iakt- 
tagelser af Prii, lieux. Denne forskare begagnade sig af följande försöksanordning. 
Frön af Phaseolus och Cucurbita lades till groning i en större, med jord fylld kruka, 
som uppvärmdes medelst ett i densamma nedskjutet, vinkelböjdt järnbleck, b vars 
horisontala skänkel stack in i en gaslåga. Vid dessa försök, hvilka Prillieux ut- 
förde i ett kallt, fuktigt- laboratorierum, inträdde groning på vanligt sätt, men 
groddplantorna företedde under sin utveckling snart anmärkningsvärda förändringar. 
Redan när de stucko upp ur jorden, visade deras stammar en helt obetydlig längd- 
tillväxt, medan däremot en excessiv tillväxt i tjocklek gjorde sig gällande. Till 
följd häraf uppstod i de ytliga cellagren en stark väfnadsspänning, som ledde till 
uppkomsten af djupa reranor. Dessa, hvilka sträckte sig in i märgen och omöjlig- 
gjorde plantornas vidare utveckling, bildades i några fall på längden, i allmänhet 
gingo de dock i transversal riktning. Lades de förtjockade stammarna i vatten, 
uppstodo än kraftigare dylika väfnadsbristningar. 
Till samma resultat ledde undersökningar af Vesque. Denne fann emellertid 
en liknande suckulens eller karnositet inträda vid vissa andra experimentella anord- 
ningar, t. ex. när försöksväxtema fingo omväxlande vegetera i koncentrerade och 
starkt utspädda näringslösningar eller destilleradt vatten. Så antogo t. ex. unga h vete- 
plantor, som hvar halftimme förflyttades från 5 %-ig näringslösning till destilleradt 
vatten och sedan åter till näringslösningen, denna struktur (Vesque, I, 261). 
Afven Küster omnämner (I, 89) kulturer af groddplantor i uppvärmd jord. 
I demies försök ställdes krukorna med däri växande groddplantor å sandbad, så att 
substratets temperatur höll sig mellan 40—42° C., och öfver dem stjälptes glas- 
kupor för att skydda försöksväxtema för uttorkning. Det visade sig, att hos Vicia , 
hvars groddplantor Küster faun bäst uthärda den beskrifna behandlingen, uppstodo 
å hypokotylen, till följd af barkparenkymets abnormt stegrade tillväxt, hvitaktiga 
knutor, hvilka till slut sprängde liudväfnaden. 
