Studiei' öfver klyföppningarnas morfologi 
7 
Pisum sativum utvecklades endast obetydligt. Groddplantorna gin go inom kort 
under, hvilket inleddes med brunfärgning och förstöring af rotspetsarna, hvarifrån 
förändringarna hastigt spridde sig till växten i dess helhet. 
Groddplantorna af Luffa cylindrica blefvo i ljuskulturerna, liksom under nor- 
mala förhållanden, gröna. Detsamma var, ehuru ej fullt så utprägladt, fallet med 
groddplantor af Cucurbita Pepo. 
■I kulturer vid 37 — 39° C. inträdde hos Phaseolus multiflorus en helt svag, 
nästan omärklig grönfärgning. Lepidium sativum slutligen antog vid dessa tempe- 
raturgrader något starkare grön färg. 
Hos Phaseolus multiflorus och Cucurbita Pepo fann jag å kulturerna vid 40° C. 
tydliga yttringar af morphästesi. Där hufvudroten under groningen, till följd af 
invers ställning hos fröet, utfört skarpa krökniugar, utbildade den sidorötter blott 
på bågens konvexsida. A en dylik båge med uppåtvänd konvexitet iakttog jag 
därjämte hos Phaseolus multiflorus , att sidorötterna växte rakt uppåt utan att visa 
geotropisk nedåtkrökning. Vid anatomisk undersökning af rotspetsarna befunnos 
dessa sakna statolitstärkelse, hvilket lämnar förklaringen till att rötternas geotropiska 
krökniugar uteblifvit 1 . 
Hvad beträffar de i Prillieux’ försök inträdda ansvällningarna å hypokotyla 
stamledet, iakttog äfven jag i mina försök dylika deformationer, nämligen hos 
Phaseolus multiflorus, Luffa cylindrica och Cucurbita Pepo. De gjorde sig likväl 
mindre starkt gällande och voro öfver bufvud taget endast hos Phaseolus tydligare 
framträdande. Vid anatomisk undersökning af ifrågavarande, nästan suckulenta 
hypokotyler framträdde i det stora hela samma förändringar som hos Prillieux’ 
försöksplantor. Epidermiscellerna voro bredare — Prillieux uppger ända till 3 
gånger mot normalt — samt något kortare än hos normala parallellkulturer. Bark- 
parenkymet hade större mäktighet — i Prillieux’ försök, där deformationen ifråga 
var starkare än i mina, 4 gånger mot normalt — , hvilket berodde på förstoring 
(hypertrofi) hos cellerna i radiär riktning; någon celldelning (hyperplasi) inträdde här 
icke, lika litet som i något af Prillieux undersökt fall. 
Beträffande klyföppningarna, meddelar Prillieux om dessa endast i förbi- 
gående den uppgiften, att de å deformerade individ modifieras på samma sätt som 
epidermiscellerna, ehuru mindre, starkt. De äro sålunda på an svällda staraled något 
kortare och bredare. Såsom mina undersökningar gifvit vid handen, äro emellertid 
klyföppningarna i detta fall underkastade förändringar i flera riktningar. De ano- 
malier, de härvid kunna förete, framgå af följande redogörelse. 
Hos Avena sativa — äfvensom hos Secale cereale, hvilken i allt väsentligt synes 
öfverensstämma med Avena och därför här ej närmare beskrifves, — undersöktes 
hufvudsakligen koleoptilen. Såsom i regeln är fallet med detta för gräsen egen- 
domliga blad, visar dess epidermis dimorfism, i det att ofvan de båda kärlsträn- 
garna uppträda klyföppningar, hvilka för öfrigt saknas å koleoptilen. Som redan 
1 Ur den rika litteraturen angående statolithypotesen skall här — i anslutning till ofvan 
anförda iakttagelse — endast erinras om undersökningarna af Nkmec och Nybergh. 
