Studier öfver klyföppningarnas morfologi 
11 
äfven de angränsande epidertniscellernas aftagande sidotryck, i den mån dessa celler 
tidigare dö bort än slutcellerna 1 2 . 
Samma feuomen inträdde, när afskurna blommor höllös i fuktig atmosfär. 
Efter 3 — 4 dagar, då perigon spetsarna började brunfärgas och macéreras, iakttog 
Leitgeb — i samband med epidermiscellernas fortskridande afdöende — alla stadier 
af klyföppningsapparatens öppningsställning från den normala till ofvan beskrifna 
extrema (figg. 6 — 10). 
Å ifrågavarande deformerade klyf öppningar gjorde Leitgeb vidare (I, 144) en 
intressant iakttagelse. Medan det i regeln lyckades att vid inverkan af iuduktions- 
elektricitet bringa ldyföppningsspringan att sluta sig, förblef denna i Leitgebs för- 
sök öppen, om den varit abnormt starkt vidgad. Enligt Leitgeb torde detta bero 
därpå, att elasticitetsgränsen öfverskridits genom membranens allt för starka tänjning. 
Leitgebs afbildningar af de beskrifna klyföppningsanomalierna — särskildt 
figurerna 6 och 7 — erinra lifligt om motsvarande af Stapf öfver Solanum tubero- 
sum , äfvensom om mina öfver Phaseolus multiflorus. 
Ett tredje fall har beskrifvits af Gravis år 1898 i dennes monografi öfver 
anatomien hos Tradescantia virginica. Detta fall, hvilket blifvit totalt förbisedt i 
litteraturen — Gravis’ iakttagelse nämnes t. ex. icke hos Porsch, som i öfrigt 
synes med afseende på bibliografien å detta område vara tämligen fullständig, och 
år 1916 upptäcktes denna 18 år tidigare gjorda iakttagelse å Tradescantia virginica 
på nytt af Hagen 2 — , hänför sig till ett blad af ifrågavarande växt, hvilket lämnats 
att under några veckor macerera på ett vattendränkt papper i ångmättad atmosfär. 
Gravis fann här samtliga mesofyll- och epidermisceller döda med undantag af 
stomacellerna. De senare hade emellertid en i hög grad förändrad form. De voro 
nämligen starkt bågböjda och stomaspringan vidöppen samt i vissa fall deformerad 
på samma sätt som i Stapfs kulturer. De på ömse sidor om klyföppningen lig- 
gande epidermiscellerna hade sammantryckts, på flera ställen så starkt, att de icke 
längre kunde iakttagas. I stomacellerna hade turgorn stigit till en abnorm höjd, i 
det att icke ens en mättad kalisalpeterlösning enligt Gravis var i stånd att hos 
dem framkalla plasmolys. En sådan erhölls först med 35 %-ig koksaltlösning. 
Förklaringen till denna slutcellernas abnorma storlek och formförändring finner 
Gravis i de angränsande epidermiscellernas minskade resistens i förening med stoma- 
cellernas ökade turgescens (Gravis, I, 188 ff.). 
1 Denna klyföppningarnas slutceller tillkommande större resistens mot skadliga inflytelser 
yttrar sig äfven gent emot köld, värme, gifter och ultraviolett ljus, såsom undersökningar af 
Modisch (I, 30), Kindermann, Kduyver (I, 1137) och andra forskare ådagalagt. 
2 Då en jämförelse mellan Gravis’ och Hagens iakttagelser icke saknar sitt intresse, an- 
föres den senares uppgift här nedan (I, 271): »Einige . . . Blätter von Tradescantia [virginica] 
wurden in Petrischalen gebracht, wo sie auf Wasser schwammen. . . . Nach mehreren Wochen war 
das Blatt zum grössten Teil braunschwarz geworden und doch führten die Spaltöffnungen, die 
noch am Lehen waren, reichlich Stärke ; an den schwarzen, stark angefaulten Stellen waren die 
Spalten unnatürlich weit offen, die Spalte erschien meist kreisförmig. . . . Von Leitgeb sind 
ähnliche Verhältnisse an den Blütenblättern von Galtonia, die der Fäulnis überlassen worden 
waren, beschrieben worden.» 
