12 
Otto Gertz 
Det beskrifna förhållandet återgifves å flera figurer i Gravis’ arbete l . 
Hos de af Stapf, Leitgeb och Gravis studerade klyföppningsanomalierna är 
det ett genomgående drag, att slutcellerna blifvit, liksom bos mina kulturer i åug- 
mättad atmosfär, abnormt förstorade (hypertrofierade). Ifrågavarande celler öfverens- 
stämma i detta hänseende med vattenklyföppningar (hydatoder), hos hvilka, som 
bekant, en hypertrofi af detta slag är helt vanlig. Öfver hufvud erinra hypertro- 
fierade luftklyföppningar äfven i andra hänseenden lifligt om hydatoder med deras 
oftast vidöppna stomaspringa. Hos hydatoderna förskjutas ofta — särskildt tydligt 
t. ex., enligt afbildning i Mindens arbete (Taf. III, fig. 9 e), hos Thalidrum majus 
— de båda stomacellerna på sidorna mot hvarandra. Ifrågavarande, starkt asym- 
metriska vattenklyföppning företer stor likhet med den af mig (fig. 13) afbildade 
luftklyföppningen från hypokotylen af Cucurbita Pepo. 
Hvad beträffar orsaken till klyföppningarnas här beskrifna anomalier, får denna 
uppenbarligen sökas i slutcellernas abnormt ökade turgor, en uppfattning, som med 
afseende på dylika fall redan uttalats af Stapf, Gravis och Küster. Denna turgor- 
ökning måste tydligen göra sig särskildt gällande i sådana fall, där atmosfären var 
ångmättad och transpirationen till följd däraf så godt som undertryckts, medan 
upptagandet af vatten ur substratet kunde obehindradt fortgå. Utan tvifvel före- 
ligga utpräglade yttringar af hvad Küster (II, 356) kallat osmomorfos, sålunda 
verkningar af cellernas osmotiska tryck på gestaltningen och differentieringen af 
celler och väfnader. Härmed är emellertid ingenting sagdt med afseende på de 
faktorer, som ytterst framkallat föländringarna ifråga. Enligt Küster är det fråga 
om en direkt, af den ångmättade atmosfären framkallad reaktion, i det att de 
supraoptimala vätskemängder, rötterna upptagit ur det vattendränkta substratet, 
hindrats att genom transpirationen åter aflägsnas. Enligt Oswald Richter ligga 
emellertid förhållandena på annat sätt. Richter, som eftergjort de PaiLLiEux’ska 
försöken — han nämner dock ingenting om klyföppningarnas förhållande, utan 
berör endast de å groddplantornas hypokotyl uppträdande ansvällningarna jämte 
väfnadsbristningarna — , ser i de ändrade anatomiska förhållandena en effekt af 
narkotiska ämnens (laboratorieluft, lysgas) inverkan. Åtskilligt tyder på, att vid 
1 En viss yttre likhet med de beskrifna klyföppningsanomalierna företer ett af Lloyd hos 
Verbena ciliata och Fouquiera splendens beskrifvet förhållande. Lloyd iakttog (I, 29), att när 
stomata af Verbena ciliata behandlades med kokande vatten, förblefvo de öppna. Såsom Lloyd 
framhåller, beror detta på stärkelsekornens svällning, hvilken här har till en viss grad samma 
effekt som turgorn i den lefvande cellen. Ett liknande resultat erhöll Lloyd med kali, som dock 
hade en betydligt mera iögonenfallande verkan. Slutspringan blef vidöppen och vidgad såsom i 
Leitgkbs försök med stomaceller af Galtonia candicans. Förhållandet är emellertid i sistnämnda 
fall hastigt öfvergående, och springan sluter sig åter plötsligt. 
Ett liknande, fast än mera -markant resultat erhöll Lloyd (I, 30) hos stomata af Fouquiera 
splendens. Slutspringan öppnade sig icke allenast vida, utan slutcellerna skilde sig ofta från 
hvarandra i ena eller båda ändarna, förstorades och krökte sig. I detta fallet verka — förutom 
svällning af stärkelsekornen — cellväggarnas lortjockningar, kanske uteslutande de senare, emedan 
förändringarna i flera fall visade sig vara lika stora, äfven om stärkelse fanns endast i ringa 
mängd förhanden eller saknades. 
