Studier öfver klyföppningarnas morfologi 
21 
bakabildade typer med stomaspringan reducerad samt slutcellerna klorofyll- och 
stärkelsefria. Den mest extrema formen representerar fig. 65, där slutcellerna ut- 
vecklats så starkt på bredden, att klyföppningsapparatens morfologiska längdaxel 
blir föga mer än 7* tväraxelns längd. Hos mindre starkt reducerade former 
finnes fortfarande slutspriuga, ehuru oregelbundet gestaltad, samt slutceller af ojämn, 
polygonal form; ej sällan visa cellerna förskjutning. Klyf öppningarna å figg. 56 
och 58 tillhöra en typ med endast ansats till ombildning, i det att kromatoforerna 
jämte deras innehåll af stärkelse stå i begrepp att försvinna. Därjämte förekomma 
fall (figg. 59, 60), där blott den ena slutcellen är funktionslös, medan den andra 
bar normal byggnad och intakt innehåll. 
Hos AnthyUis Vulneraria L. träffas på såväl ut- som insidan af det uppblåsta 
fodret talrika stomata, mestadels af normal typ. Några voro dock typiskt halfva, 
i det att endast en stomacell utvecklats. Väl utbildade klyföppningar uppträda i 
mängd på fodrets ut- och insida hos Oenothera biennis L. En här förekommande 
anomali var, att klyföppningarnas biceller hos denna växt — fyra till antalet — - 
förskjutits, å fodrets insida, nästan fullständigt under storaacellerna. Enstaka, starkt 
vidöppna stomata uppträda bos Nuphar luteum (L.) Sm. å fodrets gröna basalfält; 
i större antal förefinnas sådana å foderbladens gulfärgade utsida, där de sakna det 
i epidermis för öfrigt förekommande gula färgämnet. Hos Nymphcea alba L. synes 
blomfodret vara utan stomata. 
