22 
Otto Gertz 
4. Kronblad resp. kalkblad. 
De å kronblad och korolliniskt färgade kalkblad uppträdande klyföppningarna 
ha redan undersökts af flera forskare. Ur den litteratur, som föreligger häröfver, 
kan i detta sammanhang erinras om undersökningarna af Hildebrand, Weiss, 
Czech, Sorauer, Hiller, Dennert, Müllek, Chester och Paasche, ur hvilka fram- 
går, att klyföppningar äro allmänt förhanden hos dylika växtdelar samt i det stora 
hela normalt byggda. De anomalier, som förekomma, äro mestadels föga genom- 
gripande. Sålunda uppträda oblitererade och reducerade former, hvilka i regeln äro 
byggda på samma sätt som motsvarande hos foderblad. Mina egna, ett stort antal 
växtformer omfattande undersökningar ha icke visat någon större växling med af- 
seende på klyföppningarnas byggnad, ett förhållande, som säkerligen beror därpå, 
att ifrågavarande växtdelar äro efemeriska och tämligen hastigt dö bort, så att 
klyföppningarna icke hinna undergå mera genomgripande sekundära förändringar. 
Endast undantagsvis äro kronblad resp. kalkblad längre tid persisterande, såsom hos 
de af Jönsson undersökta Gagea och Hélléborus (I, 18, 21), där de till och med 
tagas i anspråk såsom näringsvikarierande organ. Äfven i sistnämnda fall iakttog 
jag emellertid hos klyföppningarna endast ringa afvikelser från den normala typen. 
Då sålunda mera abnorma klyföppningsformer blott sällan träffas å korolliniska 
växtdelar och byggnaden af klyföppningarna öfver hufvud här företer ringa växling, 
förbigår jag den del af mina undersökningar, som berör detta område. Jag vill 
endast tillägga, att hos så godt som alla undersökta kronblad med epidermalt lokali- 
seradt anthocyan ifrågavarande färgämne saknades i slutcellerna 1 . Undantag från 
denna regel 2 visade i allmänhet endast åldrade eller reducerade, funktionslösa stomata 
— särskildt tydligt t. ex. å äldre kronblad af Cheiranthus Cheiri L., där slutcellerna 
ej sällan äro anthocyanförande. På samma sätt sakna stomata å hyllebladen hos 
Delphinium triste Fisch, det för denna art egendomliga, färgämnet anthophæin. 
Bland klyföppningsanomalier, som blifvit i litteraturen beskrifna hos kronblad 
resp. kalkblad, skall erinras om den egendomliga typ, Chester (I, 425) funnit hos 
Lilium bulbiferum. I kalkbladens spets voro nämligen stomata här beständigt öppna, 
till en del ofullkomligt utbildade eller abnormt byggda. Springan befanns särdeles 
bred; i ett fall voro slutcellerna helt isolerade från hvarandra och lämnade mellan 
sig en ända till 20 [j. bred lucka. Sneda och asymmetriska typer iakttog Chester 
likaledes hos ifrågavarande växt (fig. 9 a). Det anmärkningsvärda förhållande, 
Leitgeb beskrifvit hos Galtonia candicans, har redan i det föregående utförligt om- 
1 I min anthocyanafhandling har jag visat (p. XLIX och flerestädes i den speciella delen 
af detta arbete), att hos anthocyanfärgade unga blad, h vilkas klyföppningar anlagts, men ej ännu 
trädt i funktion, anthocyan ofta förefinnes i slutcellerna. Senare försvinner emellertid detta färg- 
ämne — äfven då det kvarstår i öfriga epidermisceller — för att vid funktionsförlust hos slutcellerna 
stundom på nytt här uppträda. Hvad beträffar färgade blomblad, har redan Hildebrand år 1861 
(I, 6) påvisat, att slutcellerna städse ha färglöst innehåll. 
2 Några ytterligare undantag anföras af Paasche. 
