28 
Otto Gertz 
än den andra och kan till och med nå den senares dubbla längd (figg. 84, 87). 
I ett sådant fall iakttog jag, förutom den egentliga, här något deformerade slut- 
springan, ett extra intercellularrum, representerande en andra slutspringa (fig. 87). 
.Har åter anläggningen af klyföppningarna skett vinkelrätt mot epidermiscellernas 
sträckningsriktning, uppstå egendomliga, nästan oformliga typer, i det att springan 
kommer att ligga på tvären i förhållande till den morfologiska längdaxeln och slut- 
cellerna till följd af sträckning antaga en abnorm, oval eller rundadt polygonal 
gestalt (fig. 83). Vid sned orientering uppstå ännu mera afvikande former. Slut- 
cellerna förskjutas på sned, stundom så starkt, att förbindelsen dem emellan spränges. 
Ett särdeles anmärkningsvärdt fall, som får sin förklaring genom en dylik isolering 
af slutcellerna, representerar fig. 88. Det abnormt förstorade intercellularrum, som 
här uppkommit mellan slutcellerna, har partiellt hopläkts, dels genom en från ena 
slutcellen utväxande thyllblåsa — ett i växtanatomien fullständigt enastående fall — , 
dels genom thyllbildning från en till ifrågavarande intercellularrum gränsande epi- 
dermiscell. Bland öfriga hos Pceonia paradoxa iakttagna varianter med afseende på 
klvföppningarnas byggnad skall nämnas, att klyföppningsspringan förstoras på 
schizogen väg och förlänges ett stycke från klyföppningen till följd af slutcellernas 
isolering från hvarandra och uppbristning af den i slutspringans förlänguing gående 
cellväggen (fig. 86). 
Liknande klyföppningsanomalier har jag iakttagit hos en annan art, Pceonia 
rugosa Hort., där förhållandena emellertid ej blefvo i detalj studerade och som 
därför här förbigås. 
Helleborus fœtidus L. 
Klyföppningar uppträda såväl på utsidan som, ehuru sparsammare, på insidan 
af fruktämnet. I regeln normalt byggda (fig. 89), visa de endast i undantagsfall ano- 
malier. Sålunda har jag iakttagit på utsidan klyföppningar, bestående af tre paral- 
lellt med hvarandra orienterade och genom tvenne slutspringor skilda stomaceller. 
Den närmare byggnaden af ifrågavarande komplex framgår af fig. 90. De om- 
gifvande epidermiscellerna, lrvilka äro särdeles stora, äga tandlika, vinkelrätt mot 
tvärväggarna ställda förtjockningar, äfvensom starkt framträdande kutikularstrimmor, 
hvilka senare dock å figuren utlämnats. 
Af öfriga Ranunculaceer har jag närmare undersökt Eranthis hiemalis (L.) 
Salisb. och Anemone Hepatica L. Några mera anmärkningsvärda anomalier iakttogos 
icke hos dessa växter. Såsom redan Jönsson omnämnt (I, 25), uppträda hos Eran- 
this hiemalis klyföppningar på fruktväggens båda sidor, och detsamma är, enligt 
egna iakttagelser, fallet med Anemone Hepatica , där fruktväggen bär talrika klyf- 
öppningar. A ett visst utveckliugsstadium träffas hos sistnämnda växt samtidigt 
såväl normala, fungerande klyföppningar som reducerade och deformerade, äfven- 
som klyföppningar i alla stadier af nyanläggning (fig. 91). 
Cleome speciosissima Deppe. 
Den om en cruciferskida erinrande frukten hos Cleome speciosissima för klyföpp- 
ningar på ut- och insidan. En närmare undersökning ledde till upptäckten af talrika 
