Studier öfver klyföppningarnas morfologi 
43 
Salix alba L. — Pontania proxima Lepel. [Houard: 633]. 
På ytan af detta bönformiga, kompakta cecidium äro klyföppningarna — här 
förbisedda af Hieronymus 1 och Küstenmacher, senare påvisade af Küster (III, 212) 
— mycket oregelmässigt fördelade. De förekomma i regeln gruppvis (fig. 172), 
ofta två och två, bildande tvillingklyföppningar, och förete då i allmänhet sidoställd 
orientering. Centralspringan är ej sällan vidöppen och slutcellerna stärkelsefria 
(figg. 170, 174), så att klyföppningarna erhålla likhet med hydatoder; detta inträffar 
särskildt då deras morfologiska längdaxel står vinkelrätt mot epidermiscellernas 
sträckniugsriktning (figg. 169, 170). Hos dylika, hypertrofierade stomata har jag 
ofta funnit centralspringan herbergera Protococcacé-kolonier, hvilka, tack vare sina 
lifligt grönfärgade, kraftigt assimilerande kloroplaster, torde såsom syrgasregenera- 
torer vara af viss betydelse för gasutbytet i cecidiernas iutercellulärer, ehuru sym- 
biosen ifråga är i detta fall endast tillfällig (fig. 171). Likaså har jag i fiera sådana 
klyföppningar funnit, arreterade i slutspringorna, Urediné-sporer, sannolikt tillhörande 
Melampsora-arter, hvarigenom förklaras det förhållandevis allmänna uppträdandet af 
Melampsora å ifrågavarande, af Pontania proxima förorsakade cecidier (Gertz, V, 15). 
Hos flera klyföppningar befanns centralspringan konstant sluten och andhålan 
reducerad eller utfylld. Hvad beträffar formen hos slutcellerna, är denna mången 
gång långsträckt, sned (fig. 173) eller på annat sätt afvikande, t. ex. polygonal (figg. 
174, 175). Allmänt uppträda halfva stomata, dels af den typ, där endast en slut- 
cell varit ursprungligen förhanden, dels sådana former, där en af de två här anlagda 
slutcellerna utvecklat sig till en vanlig epidermiscell (figg. 176, 177), dels slutligen 
falskt halfva klyföppningar, i det att ena slutcellen obliiererats och sammantryckts. 
A andra sidan förekomma äfven trecelliga typer till följd af septering hos den ena 
slutcellen. Ett dylikt förhållande träffas i vissa fall äfven hos halfva klyföppningar, 
såsom framgår af fig. 176, där den sterila, som vanlig epidermiscell byggda slut- 
cellen tvärdelats. Stärkelse finnes i allmänhet förhanden, men saknas hos starkt 
vidöppna klyföppningar, äfvensom hos sterila slutceller. 
Salix purpurea L. — Pontania vesicator Bremi [Houard: 705]. 
Detta blåsformiga, relativt tjockväggiga cecidium för å utsidan sparsamt klyf- 
öppningar. I det stora hela förete dessa regelbunden utbildning, men äro städse 
vidöppna som hydatoder (fig. 178). I vissa fall ha dock slutcellerna en afvikande, 
ofta vigglik gestalt och äro då orienterade med sin morfologiska längdaxel på tvären 
1 Hieronymus meddelar i sitt systematiskt värdefulla cecidologiska arbete ett antal iakt- 
tagelser öfver cecidiers anatomiska byggnad och redogör därvid äfven för klyföppningarnas upp- 
trädande. De till grund härför liggande undersökningarna synas emellertid ofta ha varit ofull- 
ständiga, då Hieronymus frånkänner ett stort antal notoriskt klyföppningsförande cecidier dylika 
bildningar. Hans uppgifter få därför upptagas med försiktighet i sådana fall, där omundersökning 
af det i antydda arbete beskrifna materialet ej kommit till stånd. Detsamma gäller, om ock i 
mindre grad, om Küstenmachers undersökningar. I vissa fall lämnar sistnämnde forskare, som 
beskrifvit, mer eller mindre utförligt, ett stort antal gallbildningar, en särdeles ingående redogörelse 
för klyföppningarnas byggnad och förhållande, i andra nämner han öfver hüfvud ej dessa organ, 
hvilkas uppträdande han å ifrågavarande cecidier sålunda torde ha förbisett. 
