44 
Otto Gertz 
mot epidermiscellernas sträckningsriktning, hvarjämte en cellvägg är apponerad â 
midten af ifrågavarande slutcellers ryggsida (fig. 179). Klyföppningarna sakna i 
allmänhet stärkelse, åtminstone hos utvuxna cecidier. Gallkavi tetens insida är klyf- 
öppningsfri. 
Quercus Robur L. — Trigonaspis megaptera Panzer [Houard: 1280]. 
Klyföppningarna, hvilka förekomma synnerligen glest å ifrågavarande, i äldre 
stammars bark insererade galler, äro ej sällan halfva på grund af obliterering eller 
sammantryckning af ena slutcellen. En annan anomali består i polygonal gestalt- 
ning hos cellerna ifråga. I vissa fall är klyföppningsapparatens bredd större än 
dess längd och springan tvärställd i förhållande till den morfologiska längdaxeln. 
Quercus Robur L. — Andricus Sieboldi Harti g [Houard: 1293]. 
Hos dessa kägelformiga, från basen mot spetsen radiärt fårade, köttiga cecidier 
visa klyföppningarna — förbisedda af Hieronymus och här först påvisade af Houard 
(I, 265, fig. 193) — flera anomalier. Typiskt encelliga former förekomma allmänt, 
därjämte starkt abnorma typer med hypertrofierade slutceller, hvilkas öfre och undre 
ändar växt mot hvarandra, så att slutcellerna ifråga sammanslutit sig till en ring. 
Här föreligger samma förhållande, som i det föregående (pp. 9—11) beskrifvits hos 
Phctseolus multiflorus, Solanum tuberosum, Galtonia candicans och Tradescantia virginica. 
Andra hos detta cecidium förekommande anomalier äro utspänuing på tvären, för- 
skjutning af slutcellerna samt asymmetri. 
Klyföppningar — till en del erinrande om nu beskrifna former — iakttog jag 
hos det morfologiskt intressanta, af Andricus callidoma H artig förorsakade cecidiet 
[Houard: 1254], där sådana för öfrigt redan påvisat af Küstenmacher (I, 122). 
Ifrågavarande cecidium blef emellertid af brist på material — det förekommer öfver 
hufvud sällsynt och är i Sverige kändt endast från en af mig beskrifven fyndort 
(Gertz, V, 26) — ej närmare undersökt. 
Quercus Robur L. — Dryophanta folii L. [Houard: 1320]. 
Klyföppningarna uppträda gruppvis och äro i allmänhet lokaliserade till de 
knutiga, ofta anthocyanföraude fält, som uppträda å ifrågavarande galler. I regeln 
intages raidteu af hvarje sådan emergensartad upphöjning af en abnormt stor, vid- 
öppen andningspor, omgifven af celler med på karakteristiskt sätt, radiärt eller 
koncentriskt, förlöpande väggar. I öfrigt utgöres cecidiets epidermis af ett polygonalt, 
anthocyanföraude parenkym med blekt färgade, gulgröna kloroplaster. 
Såsom Küstenmacher (I, 124; Taf. VI, fig. 13) först påvisat, äro klyföppnin- 
garna hos cecidier af Dryophanta folii underkastade en egendomlig förändring, i 
det att slutcellerna, helt eller partiellt, fusionera med hvarandra b I extrema fall 
1 Samma förhållande förekommer enligt Küstenmacher hos flera andra, å Quercus upp- 
trädande cecidier. De genom ifrågavarande fusionering af stomacellerna bildade gasporerna be- 
skrifver Küstenmacher på följande sätt: »Die Luftspalten, welche man bei den meisten freien 
Gallen findet ( Folii -, Hedwigia-, Longiventris-, Divisa-, Ostreus- Galle u. s. w.), sind in frühester 
Jugend als Spaltöffnungen angelegt. Die mit den Spitzen zusammenstossenden Schliesszellen be- 
kommen in den beiden Berührungswänden Tüpfel, die Wände werden resorbiert und so erscheinen 
die beiden Schliesszellen später als Ringzelle, welche weniger zum Schluss als vielmehr zur Aus- 
