Studier öfver klyföppningarnas morfologi 
45 
begränsas centralspringan af en sluten, ringförmig cell, på samma sätt som jag i 
ett fall iakttagit å panacherade bladfält af Mercurialis perennis (p. 15) och Haber- 
landt påvisat dels (I, 465; Taf. XXVI, fig. 18) hos vissa mossor ( Polijtrichum .), 
dels (II, 106; Taf. II, figg. 14 — 16) hos Asolla caroliniana. Någon ytterligare defor- 
mation än den sistnämnda, hvilken äfven jag iakttagit i enstaka fall hos dessa cecidier, 
synes icke vara förhanden, om här bortses från degenererade och ur funktion 
trädda stomata. 
Ulmus montana With. — Schizoneura ulmi L. [Houard: 2067]. 
Vid undersökning af den blekta, strutlikt hoprullade bladkanten träffades flera 
klyföppningsanomalier, särskildt å öfversidau, hvilken under normala omständigheter 
är fullständigt fri från klyföppningar. Allmänt uppträdde sålunda hermetiskt slutna 
stomata, och i ett fall befanns här den ena slutcellen abnormt förlängd och genom 
tvärvägg septerad (fig. 158). A den genom cecidozoerna särskildt retade bladunder- 
sidan försvinna, såsom Molliaro (I, 203) visat, klyföppningarna mer eller mindre 
fullständigt. 
Ulmus montana With. — Schizoneura lanuginosa Hartig [Houard: 2051]. 
A cecidiets utsida (morfologiska bladöfversidan), hvilken här, liksom å före- 
gående cecidium, bär — till skillnad från normala bladytor — talrika stomata 
(Frank, I, 160) \ äro dessa i allmänhet vidöppna, deras slutceller polygonala och 
deformerade, mången gång utan innehåll. Här och där förekomma oblitererade 
klyföppningar, äfvensom en och annan, som till följd af ena slutcellens samman- 
tryckning är half. Cecidiets insida saknar stomata, ehuru den härmed homologa 
bladundersidan normalt för sådana. 
Polygonum amphibium L. — Perrisia persicariæ L. [Houard: 2161]. 
A ifrågavarande, genom persisterande revolutiv inrullning af bladkanten samt 
steifung des Luftweges dient. Gewöhnlich werden diese Luftspalten von den Nachbarzellen der 
Epidermis überragt und auch mit diesen zu Höckerchen emporgehoben.» (Küstenmacher, I, 181.) 
1 Som allmän regel gäller, att vid normala växtdelars ombildning till cecidier reduceras 
klyföppningarnas antal. Därvid händer emellertid äfven, att en omkastning med afseende på 
lokalisationen kommer till stånd, dels på det sätt, att klyföppningar uppträda å ytor, som under 
vanliga förhållanden sakna sådana, dels så, att de helt eller partiellt undertryckas å normalt klyf- 
öppningsförande fält. Förutom i de ofvannämnda, af Frank och Molltard undersökta fallen är 
detta kändt hos åtskilliga zoo- och mykocecidier. Sålunda uteblir klyföppningarnas bildning å in- 
sidan af t. ex. följande zoocecidier: Eriophy.es tetanothrix å 8alix-&rter (Fockeu, II, 68), Tetraneura 
ulmi å TJlmus montana (Frank, I, 157), Pemphigus ßlaginis å Populus pyramidalis (Frank, I, 160), 
Eriophyes tiliœ å Tilia europœa (Thomas, I, 288; Frank, I, 54) m. fl., ehuru ifrågavarande sida 
hos anförda cecidier motsvarar den morfologiska, normalt klyföppningsförande bladundersidan. 
Enligt Me;: (I, 120) utvecklas hos Populus pyramidalis å bladskaftet, som städse eljest är klyf- 
öppningsfritt, stomata, när cecidier af Pemphigus-arter här komma till utveckling. Hos Euphorbia 
Cyparissias, deformerad af Uromyces pisi, bär bladöfversidans epidermis ett större antal klyföpp- 
ningar, hvilka hos friska blad uppträda endast sparsamt å denna sida, medan undersidans tvärtom 
innehåller färre än hos friska blad (Fentzling, I, 9). Guttenbicrg (I, 14; Taf. I, fig. 17) och 
Eberhardt (I, 620) funno å den inre fruktväggen hos Gapsella bursa pastoris, deformerad genom 
Albugo Candida, klyföppningar, den förre (I, 20; Taf. II, fig. 2) sådana å motsvarande ställe hos 
Alnus incana efter infektion med Exoascus amentorum, ehuru fruktväggens insida normalt är i 
dessa fall klyföppningsfri. 
