48 
Otto Gertz 
intresse är den rika anthocyanbildning, som inträder i dem omgifvande epidermis- 
celler (Küstenmacher, I, 119, 157; Gertz, I, 104), hvarigenom klyföppningarna 
makroskopiskt ge sig å cecidiet till känna som fina, röda prickar. Såsom Fockeu 
visat (I, 102), förekommer anthocyan i dessa celler ofta i form af kroppar (Gértz, 
I, 104). 
Quercus Robur L. — Dryophanta divisa Hartig [Houard: 1328]. 
Synnerligen sparsamt en och annan klyföppning i den sklerotiska epidermis. 
Byggnaden är i det stora hela normal. Dock förekomma ej sällan klyföppningar, 
som äro vidöppna, äfvensom i undantagsfall abnormt på tvären sträckta. 
Quercus Robur L. — Andricus curvator Hartig [Houard: 1351]. 
De särdeles glest å cecidiet uppträdande stomata — dessa förekomma endast 
på bladundersidan, inskränkta till där förefintliga punktformiga, gröna fält, — afvika 
föga från den normala byggnadstypen. Några äro dock till följd af tryck polygo- 
nala och deras celler hoptryckta och utan innehåll. Därjämte förekomma abnorma, 
på tvären sträckta klyföppningar, äfvensom tvillingklyföppningar. 
Stellaria Holostea L. — Brachycolus stellariæ Hardy [Houard: 2312], 
Cecidiet ifråga, hvilket kommer till stånd genom hoprullning af bladen uppåt 
och sklerotisering af väfnaderna, saknar klyföppningar å insidan (bladets morfologiska 
ofvansida), men för rikligt sådana å utsidan (= undersidan). Såsom en anmärknings- 
värd egendomlighet skall nämnas, att dessa städse befunnits tillstoppade af ett 
brunsvart, centralspringan utfyllande ämne b 
Pyrus communis L. — Eriophyes piri Pagenst. [Houard: 2871]. 
På undersidan af dessa kuutformiga mesofyllgaller träffas, jämte normalt 
byggda, undantagsvis halfva klyföppningar. 
Sorbus Aucuparia L. — Eriophyes piri Pagenst. [Houard: 2912], 
Klyföppningarna oregelbundet polygonala och hypertrofierade, med vidöppen 
springa. Uppträda mycket sparsamt. 
1 De fall af slutspringans tillstoppning genom amorfa, vax- eller hartsartade massor, som 
jag här påvisat hos cecidier af Perrisia alpina å Silene acaulis samt af Pontania salicis å Salix 
purpurea och Salix repens, äfvensom af Brachycolus stellariæ å Stellaria Holostea, utgöra ytter- 
ligare exempel på den typ för inaktivering af klyföppningar, som först närmare beskrifvits af 
Wulfe (I, 254) och senare, med belysning af speciella nya fall, berörts af skilda forskare. Fuchsig 
iakttog hos vissa Liliaceer ( Älhuca fastigiata och Muscari racemosum ) i klyföppningarnas bakgård 
en hårdnad droppe af hartsliknande substans, som ofta med en fin spets stack in som en projektil 
i centralspringan (I, 974; Taf. I, fig. 7, Taf. II, figg. 2, 3). Voss fann hos Polygonum Bistorta k\yt- 
öppningarna å bladöfversidan tilltäppta genom en vaxpropp (I, 76, fig. 11). Andra fall af vaxin- 
lagring i slutspringan anföras af Warncke (I, 35, 56; fig. 6), nämligen hos Psamma arenaria, Psamma 
baltica, Convallaria majalis, Polygonatum officinale, Archangelica officinalis och Tussilago Farfära. 
Förhållandet förekommer därjämte hos hydatoder, såsom Neumann-Reichardt (I, 312, 335; Taf. 
XII, fig. 3) nyligen påvisat hos Azalea indica, Cyclamen europœum, Primula Auricula, Veronica 
speciosa, Hydrangia opuloides och Aucuba- japonica. I viss mån kunna härtill anslutas sådana 
fall, som, tidigare iakttagna af olika forskare, blifvit i senaste tid beskrifna af Porsch och 
König (I, 364), af den senare å fröskal af Juglans regia, och af Vöchting (I, 76; Taf. X, fig. 5) 
å regenererad öfverhud hos kallussvulster å Brassica oleracea. Slutspringan var här tilltäppt 
genom en solid cellulosamassa. 
