IV. Allmän sammanfattning. 
De i det föregående, under hänvisning till speciella fall, beskrifna klyföpp- 
ningsanomalierna förete till sin allmänna karaktär stor öfverensstämmelse. Oaktadt 
de realiserats under olika betingelser, är det i stort sedt samma typer som åter- 
vända; endast graden af ombildning växlar hos olika objekt. Man torde också 
vara berättigad att antaga, att såväl bos kulturer i ångmättad atmosfär vid maxi- 
mala temperaturgrader, som hos postfloralt tillväxande delar — foderblad, frukt- 
ämnen och frön —, äf vensom hos myko- och zoocecidier anomalierna ifråga utlösts 
genom förhållanden, som, så olika de än i skilda fall varit, dock medfört samma 
eller likartade förändringar i växtens organisation, förändringar, hvilka kunna åter- 
föras till ändrade turgortillstånd i klyföppningscellerna själfva eller dem omgifvande 
väfnader. Att detta torde gälla om de i föreliggande af handlings första del be- 
skrifna klyföppningsanomalierna, synes mig ha framgått af den utredning, jag där 
lämnat af ifrågavarande spörsmål. Och hvad beträffar efter blomningen tillväxande 
delar, är det uppenbart, att de ofta i ögonen fallande förskjutningar i den närings- 
fysiologiska konstellationen, som inträda vid postflorationen, medföra ändrade spän- 
ningsförhållanden; särskildt gäller detta om vissa fruktämnen. Mer än många andra 
element måste klyföppningarnas slutceller, i betraktande af deras specifika byggnad 
och funktion, röna inflytande häraf. Uppträda klyföppningar, såsom mina under- 
sökningar i åtskilliga fall visat vara händelsen, å fruktväggens insida, omöjliggöres 
här deras normala verksamhet, då i regeln ovarialhåligheten är allsidigt sluten; i 
viss mån framgå under sådana betingelser liknande tillstånd, som varit förhanden 
i ofvan beskrifna kulturer i ångmättad atmosfär. Att slutligen späuningstillståuden 
lida särdeles genomgripande förändringar, när växtdelar ombildas till cecidier, är 
sedan länge kändt, och man har äfven sökt att till dylika orsaker återföra 
vissa för cecidierna egendomliga strukturförhål landen. Abnorma cell- och väfnads- 
spänningar framkallas här dels genom den vid cecidiebildningen specifikt omändrade 
gestaltningsverksamheten, dels uppstå sådana som följd af cecidiernas notoriska 
vattenrikedom, dels slutligen genom i cellsaften uppträdande, osmotiskt verksamma 
substanser, såsom socker', vissa organiska syror och amidföreningar. 
Om klyföppningarnas förändringar sålunda kunna i sista hand återföras till 
modifikationer i väfnads- och cellspänning, kan det icke väcka förvåning, att ano- 
