Epidennisstudier 
9 
ett s vart- vitfläckigt svintryne i guldklorid och de pigmenterade partierna med osmium 
på vanligt sätt så visa snitt från dessa bitar såväl vad »Lagerung, Aussehen und 
Menge» beträffar en fullständig överensstämmelse mellan de stjärnformiga cellerna, 
endast att de ena mörkfärgats av guld och de andra av sitt innehavda pigment. 
Han avslutar sina betraktelser över detta problem med orden att »Die Langer- 
HANs’schen Zellen dürfen also nach solchen Ergebnissen ihres bisher zweifelhaften 
Charakters entkleidet und definitiv in die Reihe der Bindegewebselemente verwiesen 
werden » . 
I ett arbete av samma år (1875) avhandlar även v Mojsisovics (24) frågan. Han 
påpekar först huru »der Zwischencellkitt» har förmåga att reducera guldlösningar 
och huru detta kan föra till misstag. I fortsättningen gör han följande uttalande 
(sid. 246): »Was den von verschiedenen Histologen behaupteten Zusammenhang 
varicöser Nervenfädchen mit den in neuerer Zeit so oft genannten sternförmigen 
Körperchen (LANGERHANs’sche Körperchen) betrifft, so ist ein solcher mit Bestimmt- 
heit überhaupt noch nicht beobachtet worden ; das Inconstante ihres Auftretens und 
die seltenen Fälle, in denen ich dergleichen Gebilde im Schweinerüssel zu sehen 
bekam, bestimmen mich ihre nervöse Natur in Frage zu stellen». 
Leydig (21) (1876) undersökte »Die Hautdecke und Schale der Gastropoden», men 
gör där en del uttalanden även beträffande förhållandena i ryggradsdjurens epider- 
mis. Han anser de pigmenterade och opigmenterade förgrenade cellerna för identiska 
och skola båda hava kontraktil förmåga. De äro f. ö. fullständigt lika kromatofo- 
rerna i läderhuden och stå liksom dessa i förbindelse med nervtrådar. 
Arnstein (2) avhandlar 1876 dessa celler i sitt arbete »Die Nerven der behaarten 
Haut». Han framhåller där det tvivel som uppstått rörande deras nervösa natur 
och framhåller därvidlag, att den möjligheten föreligger, att sambandet med nerv- 
trådarna endast varit en contiguität. I denna riktning anser han det även peka, 
att man funnit dessa celler i så växlande antal, i det att de ibland ligga så nära 
varandra, att deras utlöpare beröra varandra och ibland endast enstaka på långa 
sträckor. »Meine Erfarungen», fortsätter han (sid. 218) »haben mich zur Überzeu- 
gung geführt, dass die fraglichen Gebilde Wanderzellen sind, die aus dem subcutanen 
Gewebe und dem Gorium in das Epithel einwandern* . Han anför härför ett experiment 
vid vilket han avrakat ett öra på en levande kanin och däri sedermera kunnat påvisa 
flera av dessa celler än i det icke rakade. Han arbetar med hudstycken, »die nicht 
über ein Quadratcentimeter messen». Dessa avfärgar han om guldet reducerats allt 
för rikligt med cyankalium och säger därefter (sid. 219): »Das Preparat ist dann 
so durchsichtig, dass es trocken eingeschossen, für starke Systeme zugänglich ist». 
Han finner dessa celler särskilt rikligt ikring övergångskärl och kapillarer och även 
ofta inom desamma. 
Ribbert (29) publicerade 1878 sin gradualavhandling »Beiträge zur Anatomie 
der Hautdecke bei Säugethieren». Arbetet hade utförts hos Leydig. Han iakttager, 
som nedan anförda citat utvisar, de LANGERHANs’ska cellerna och är så övertygad 
om icke blott defas existens utan ock deras karaktär av nervceller att han i en 
2 
