Epidermisstudier 
11 
ställt frågan om det icke vore förgrenade pigmentceller eller »Wanderzellen». Dessa 
åsikter skulle var för sig hava upptagits av Merkel resp. Arnstein. Jag hänvisar 
rörande denna sak till vad sora ovan (sid. 7) anförts ur Eberths arbete. 
Kölliker (19) (1889) framhåller såsom sin åsikt, att de ifrågavarande bildningar- 
na skulle vara från underliggande cutis invandrade element och sålunda vara jäm- 
ställda med de under vissa förhållanden invandrande pigmenterade bindvävscellerna, 
men däremot icke lymfoida celler. 
Mayer (22) (1892) har använt metylenblått och färgat såväl nerver som Langer- 
HANs’ska celler. Han anser, att ett samband mellan dessa båda bildningar icke före- 
kommer annat än såsom skenbild beroende på att nervtrådarna och utlöparne från 
stjärncellerna korsa varandra. Emellertid fortsätter ban (s. 35) som följer: »Aus 
einzelnen Beobachtungen aber (insbesondere an der Hornhaut der Katze) glaube ich 
in der Tat eine Verbindung unzweifelhafter feinster Nervenfibrillen mit einer 
vielstrabligen schlanken Zelle ableiten zu dürfen. Es wird sich hier jedoch nicht 
sowohl um die Endigung einer Nervenfibrille in einer LANGERHANs’schen Zelle, als 
vielmehr nur um die Einschaltung eines zelligen Elementes in den intraepithelialen 
Nervenplexus gehandelt haben, wie dergleichen Einschaltungen in die extraepithe- 
lialen Nervengeflechte der Cornea häufig Vorkommen, so dass de facto gar keine sog. 
LANGERHANs’sche Zelle, sondern etwas ganz anderes vorlag, dass allerdings in äusseren 
Habitus an letztere stark erinnerte». De stjärnformiga cellerna anser han hava upp- 
kommit på ort och ställe ur vanliga epitelceller genom förändringar i cellsubstans 
och kärnor. Dessa omvandlingsprocesser anser han sig hava kunnat följa på prä- 
parat behandlade med ättiksyreångor (jfr Herxheimer). 
Vollmer (33) (1895) undersökte nervförhållandena i spetsiga condylom och an- 
vände därvid, liksom före honom JReissner för samma ändamål, » Golgis snabba metod» 
resp. av Caj als modifikation av densamma. Han påvisar härstädes i olika fall mer 
eller mindre talrika LANGERHANs’ska celler, vilkas utlöpare bilda ett maskverk mellan 
epitelcellerna. Beträffande detta polemiserar han mycket skarpt mot Reissner (28), som 
i sitt arbete icke omnämnt några LANGERHANs’ska celler, utan i stället omtalar, att 
de i epitelet inträdande nerverna bilda ett dylikt nätverk, vilket Vollmer å sin sida 
icke kunnat fastslå. Dock framhåller denne, att det i epitelet utom de LANGER- 
HANs’ska cellerna finnes fina varicösa, nervösa ändförgreningar i de spetsiga condy- 
lomen. Dessa sistnämnda celler anser han vara av nervös natur och han anger sig 
även i några fall hava iakttagit övergångar av nervtrådar i sådana celler. Till slut 
vill jag ur Vollmers arbete ytterligare framhålla, att han med instämmande fram- 
håller Lenhosseks med flera forskares (se Vollmer 1. c.) iakttagelser, att den GoLGi’ska 
metoden även färgar en mängd andra saker; blodkapillarer, brosk-, bindvävs-, 
muskel- och embryonala epidermisceller m. m. 
Herxheimer (12) (1896) undersökte Pemphigus vegetans och spetsiga condylom. 
Han intager med hänsyn till sina uppgifter om också icke till sin uppfattning en 
särställning, och jag tvingas därför att göra rätt långa och talrika citat ur hans 
arbete. Han har färgat de LANGERHANs’ska cellerna med Cajals metod, men har 
